SMITT, KRITISK FÖRTECKN. ÖFVEE SKAND. IIAFS-BRYOZOER. 521 



Johnstons Valkeria står dä närmast. Oafsedt hvad således en 

 felaktig observation kan förorsaka, synes det dessutom, som om 

 kräfvan helt och hållet kunde saknas. På exemplar tagna af 

 Prof. LovÉN vid Bohuslän liksom på Spetsbergs-exemplar har 

 jag funnit den tydlig i somliga djurhus och utan pigment uti 

 andra, under det den varit mig omöjlig att upptäcka, trots alla 

 förstoringar, compressioner och fruktan för misstag uti andra full- 

 vuxna djurhus af samma koloni. Ventrikelns cardiacal-del visade 

 i dessa senare fall samma byggnad som på V. Cuscuta. Tillägga 

 vi här de fall, då man på fullvuxna, äldre, annars typiska djur 

 finner kräfvan endast svagt utvecklad, knappt afsöndrad från den 

 öfriga delen af Ventrikeln (fig. 33, pv) och blott igenkännelig så- 

 som en svag uppsvallning med en ring af stafvar, ljusare än 

 vanligt — en mellanform, som visar, att kräfvan kan variera 

 icke blott till färgen utan äfven i anseende till sin mer eller 

 mindre fullständiga sammansättning och i så fall äfven kan tänkas 

 vara borta — , så synes det mera än troligt, att våra misslyckade 

 försök att finna densamma berott pä dess verkliga frånvaro. I 

 allt fall kan man ej med säkerhet lita på de bestämningar, som 

 blifvit grundade på denna karakter, hvilken utan tvifvel varit 

 den mest afgörande för de flesta författare etter Färre. 



En annan karakter, uttryckt uti det artsnamn, hvilket Farre 

 gifvit, beror på den vanligen täta grupperingen af djurhusen intill 

 hvarandra. Dessa sitta egentligen två och två, ett motsatt det 

 andra, hvart på sin sida om stammen. Afståndet mellan hvarje 

 par kan emellertid för denna art som för de öfriga, såväl på de 

 krypande som på de uppresta delarne af stammen vara vexlande. 

 Inom samma koloni kan man nemligen finna paren glesa eller 

 hopade i flockar och dessa flockar i sin tur nära eller aflägset 

 från hvarandra. På samma satt förhåller det sig med stammens 

 förgreningar, hvarigenom isynnerhet för de krypande delarne ett 

 olika utseende förorsakas, så att kolonien med sina djurhus än 

 liknar ett tätt ludd på de Flustra och alger, der den vanligen 

 förekommer, än slingrar sig glest förgrenad på Sertularior o. d. 

 Dessa olikheter kunna ej här hafva större betydelse, än hvad vi 



