522 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR. 



förut sett, t. ex. då en skorplik A. liirsutum förgrenar sig i 

 Flipp othoa-form. 



Det mest karakteristiska kunna vi dereraot söka i djurhusens 

 form. Dessa äro nemligen fastade vid stammen uti runda hål 

 med upphöjda kanter, och härifrån äro de stra,xt utvidgade, likväl 

 mera åt den ena (yttre) sidan, så att deras fäste synes snedt. I 

 sin ungdom äro de ovala men förlängas mer och mer till en cy- 

 lindrisk form, likväl jemnt afsmalnande mot toppen, der de äro 

 tvärt afskurna med mynningen i indraget tillstånd fyrkantig. De 

 fullvuxna djurhusen variera betydligt i längd, så att vi kunnat 

 uppmäta somliga till 0,66 m.m., andra till 1,77 m.m. Djurhus- 

 väggen är vanligen hyalin, men icke sällan ser man den opak; 

 ofta är den fint tvärstrimmig, isynnerhet upptill och nedtill, af 

 ringformiga smala streck. Ventrikelns "cul-de-sac" är kortare än 

 på de öfriga hithörande arterna: Farre's figurer äro ganska 

 naturtrogna i detta hänseende. De "stora retraktionsmusklerna" 

 hafva sitt fäste temligen högt från djurhusens botten. Af de 

 öfriga inre organerna vilja vi blott påpeka det ganglion (fig. 33, g), 

 som har sin plats uti stammen vid djurhusets bas, hvarifrån vi 

 kunnat följa nertsträngar, som förlorat sig bakom "cul-de-sac", 

 och andra, som fortlupit uti stammen. Något enskilt ganglion 

 inom djurhuset hafva vi ej kunnat upptäcka. 



Då vi sett, huru karaktererna för Boioe7'hankia densa låta 

 modifiera sig och med hvilken ringa grad af säkerhet vi kunna 

 lita på äldre författares bestämningar, återstår att se, huru sy- 

 nonymerna förhålla sig till hvarandra, sedan vi återförenat Bo- 

 werbankia med Valkeria. Så som vi begränsat denna grupp, 

 kunna vi med den visshet man kan vänta om de tiderna, redan 

 hos Linné finna två hithörande species, lånade från Ellis, Ser- 

 tularia Cuscuta och S. Uva. Artsnamnen ökas visserligen seder- 

 mera, men detta beror hos de äldre författarne säkerligen pä 

 olikheterna uti tillväxtsättet. Observerar man detta och erinrar, 

 hvad inverkan Farre sedermera haft, skall man finna, att de, 

 som stöda sina uppgifter på egna iakttagelser, i sjelfva verket 

 endast upptaga tvenne hithörande arter. JoHNSTONS compila- 



