36 P. A. ØYEN [1914 



paa en senere tids spredningsforhold: »Enligt min tanke kunde 

 den skandinaviska halfons kusttrakter vid litorinatidens borjan 

 tvårs ofver hafsvidder erhålla Ilexvåxterna, och spridningar suc- 

 cesive utgå från dess kolonisationer« (R. Sernander: Den skan- 

 dinaviske vegetations spridningsbiologi, Upsala 1901, pag. 415). 

 Og likeoverfor den sidste af Willes ovenfor anførte bemerknin- 

 ger turde det vel nu med rette kunne henvises til, at der er bragt 

 tilveie et saavidt stort materiale af fossile planter ogsaa for vort 

 lands vedkommende, at faa kvartærgeologer, om nogen, viide 

 være istand til at fremsætte en begrundet indvending mot den 

 antagelse, at efter al sandsynligliet den arktiske vegetation har 

 fulgt den lilbageskridende iskant, hovedsagelig fra syd, men og- 

 saa fra sydvest og sydøst. At der har foregaaet og vel ogsaa 

 fremdeles foregaar plante vandringer langs den nordlige ishavs- 

 kyst, er et fænomen der ikke maa sammenblandes med og i sine 

 virkninger ikke forveksles med de forhold, der har været de 

 bestemmende for utbredelsen af det arktiske floraelement i vort 

 land, ialfald hele det sydlige og opover forbi polarcirkelen. Naar 

 f. eks. Warming for Grønlands vedkommende fremhæver at »die 



Hauptmasse der Flora iiberlebte die Eiszeit im Lande 



selbst« (Engler: Bolanische Jahrbiicher, B. 10 (1889), pag. 403), 

 saa vil vel ingen for alvor gjøre det samme for vort lands ved- 

 kommende, ja ikke engang for Skandinaviens, og livad mere er, 

 vel ikke engang for vor arktiske vegetation i sin almindelighet. 



Torvmyrer. 



Allerede i det foregaaende er omtalt Geikie's og Blytt's arbei- 

 der og den sandsynlige forbindelse mellem dem, en forbindelse 

 som tydelig spores selv i disse forskeres senere arbeider (cfr. 

 James Geikie: The Great lee Age, ord Edition, 1894 og Axel 

 Blytt: »Theorien om den norske floras indvandring under vex- 

 lende tørre og fugtige perioder (et efterladt manuskript, trykt i 

 Bergens museums aarbog 1909. Nr. 8). 



I vort land har jo torvmyrene stor interesse, da de ikke alene 

 dækker store strækninger og saaledes bør have stor økonomisk 

 værd, men ogsaa fordi man tinder dem veksellaget paa en maate, 

 der visselig ogsaa tildeler dem en langt større rolle i videnskape- 

 lig henseende end der hittil er biet dem tildel. Endskjønt det 

 maa indrømmes, at torvmyrstudiet har været meget forsømt i 

 vort land, saa vidner det dog om forfatterens meget ensidige 

 betragtningsmaate og yderliggaaende antagonisme, naar G. An- 

 dersson i 1902 betegnede det sydøstlige Norges torvmyrer som 

 ubekjendte i geologisk henseende (Geologisches Centralblatt, B. II, 



