Nr. 6] KVARTÆR-STUDIER I TRONDHJEMSFELTET 37 



pag. 277); har del derimod ikke sin grund i de to nævnte momen- 

 ter, saa vidner det om en uvidenhet saa stor, at det iklve er nød- 

 vendig i kvartærgeologisk henseende at tillægge forfatterens ut- 

 talelser om de norske torvmyrer nogensomhelst betydning. 



De i torvmyrene opbevarede træresler har allerede for lang 

 tid tilbake tiltrukket sig megen opmerksomhet. Saaledes omtaler 

 allerede E. J. Jessen ekerøtter i Jæderens torvmyrer (Det Konge- 

 rige Norge, Tom. I (1763), pag. 571). Og i »Norske Magasin« 

 tinder man berettet om Jæderens afbrændte skoge saa nu ingen 

 findes der, men derimot i torvmoserne rester af furu, ek, birk, 

 or og hassel (B III, pag. 108, 113—114). H. Strøm meddeler, at 

 furu tidligere var meget utbredt paa Søndmør, men nu er meget 

 fattig i saa henseende, og videre sier han: »De gamle fyrre- 

 rødder, som staae tilbage (og hvoraf undertiden hele 3 kan findes 

 staaende lige oven paa hinanden) graves op af jorden og kaldes 

 tiere-rødder« (Beskrivelse over Søndmør, B. I (1762), pag. 112). 

 Denne afskogning blev ofte sat i forbindelse med menneskets 

 optræden og ubetænksomme hugst, og der manglede ikke paa 

 forfattere, som behandlede denne side af spørgsmaalet. Saaledes 

 skrev Falch »0m fyrre- og granskovene i Norge«, hvor han for- 

 tæller om Søndmørs store, aldeles ødelagte furruskoge og tilskriver 

 skogenes aftagelse ialfald delvis menneskets indgripen (Nye Saml. 

 Kgl. norske Vid.-Selsk. Skrifter, B. I (1784), pag. 45—68). Og 

 Collin skrev et »Forsøg til en afhandling om de gangbareste 

 misbruge ved den norske skov-huusholdning« (L. c. pag. 69 — 88). 

 Hellant fortæller, at han hørte af flere bønder omkring Ofver- 

 torneå, at ved notdragning i de høieste indsjøer paa selve fjel- 

 dene »fastnar noten of ta uti tall och fururølter — — — der 

 likvål nu for tiden icke en enda furu våxer på många mil der- 

 omkring* (Kgl. Sv. Vet. Akad. Handl. B. IX (1748), pag. 76). Ved 

 en tidligere anledning (Bergens museums aarbog 1894 — 95, No. 4) 

 sammenstillede jeg i en afhandling »Nogle træk af Hardanger- 

 viddens geologiske og archæologiske forhold « det vigtigste af den 

 herhen hørende liter atur. 



Det har for os megen interesse, at vi finder torvgroper selv 

 oppe i vore høifjeldsegne f. eks. ved Skagastølen i Jotunheimen. 

 Og omkring Turtagrø i Skjolden findes utstrakte torvmyrer, som 

 jeg hadde anledning til at undersøke høsten 1909; dels fandtes 

 her en mere graabrun torv dels en mere sortbrun eller ganske 

 brun, og i denne torv fandtes selv her rester af furu, som maa ha 

 tilhørt grene og stammer af store træer, og desuten fandtes rester 

 af næver, bark og ved af birk. 



Inden vort omraade har torvmyrer en temmelig utstrakt ut- 

 bredelse, dels i mindre og mere lokalt optrædende moser og 

 myrer, men dels ogsaa i utstrakte, mere fladtliggende eller noget 



