42 P. A. ØYEN [1914 



neiser (L. c. pag. 12), og nutiden fremhæves saa tilslut som en 

 særlig tør lid (L. c. pag. 13). Blytt fandt en bekræftelse paa sin 

 theori i Hults moseundersøkelser, idet Hults nieridionale 

 periode blev paralleliseret med Blytts boreale, og Hults mari- 

 time periode blev paralleliseret med Blytts atlantiske; begge 

 fandt de nutiden tørrere og maaske noget varmere end den nær- 

 mest forutgaaende, altsaa med et utpræget kontinentalt klima 

 (Naturen 18S6, pag. 85 — 88). Drude uttaler sig i et referat af 

 Blytts af handling, »Zur Geschichle der nordeuropåischen, be- 

 sonders der norwegischen Flora« (Engler: Bot. Jahrbiicher, B. 

 XVH, Beiblatt Nr. 41) noget reserveret og ønsker flere beviser, 

 da der er saa mange forskjellige faktorer og kombinationer, der 

 gjør sig gjeldende (Petermann: Geogr. Mitteil. B. 40 (1894), Lit- 

 tera tu rbericht Nr. 337, pag. 83), men betegner dog Blytts an- 

 skuelse som »diese geistreich entworfene Theorie« (L. c. pag. 82). 

 Idethele har jo Blytts theori git anledning til megen diskus- 

 sion og paa den maate virket meget befrugtende netop paa grund 

 af, at den paa en saa merkværdig maate griber ind i saa mange 

 forskjelligartede forhold og saaledes viser dybl ind i Blytts 

 geniale opfatning som fytopalæontolog. Efter hvad jeg ovenfor 

 har fremhævet, kan vi sætte helt ut af betragtning Gunnar An- 

 derssons overfladiske kritik af Blytts theori, og det er da ogsaa 

 ganske bemerkelsesværdig, at der i senere tid har vokset op en 

 svensk skole, der søger at føie Blytts navn ind i den for sig 

 selv grundlæggende theori, idet vi jo nu meget ofte hører hen- 

 vist til den Blytt-Sernanderske theori, uvist med hvilken reel 

 ret. Thi de katastrotistiske tendenser, som i den senere tid har 

 skimtet igjennem paa ret mange punkter inden »Upsalaskolen«, 

 særlig efter dens mere direkte eller mere indirekte paavirkning 

 fra De Geers theoretiske betragtningsmaater, staar i den mest 

 direkte motsætning til hele Blytts lankesæt, der saavidt det 

 kunde opfaltes gjennem hans forelæsninger var et egte uniformi- 

 tarisk, præget af en skjær aktualismes nøkterne belragtnings- 

 maate; det samme præget sig kanske om mulig endnu mere i 

 den mere private samtale, men særlig gaar det dog gjennem hele 

 hans litterære produktion. Blytts theori maa sees i lys af sin 

 egen tid for ret at værdsættes, og den maa sees mot den histori- 

 ske bakgrund, for at man ret kan forståa, hvilken betydning den 

 har havt for senere tiders forskning. Det vikle være at nedsætte 

 den, ja kanske tilslut at tilintetgjøre den, at trække Blytts theori 

 ind med i en mere fremskredet utviklings forbedrede arbeids- 

 maater og mere utstrakte kjendskab til forskjellige forhold, et 

 kjendskab der forhaabentlig endnu vil raskt kunne utvikle sig 

 videre. I ethvert fald fortjener den at sammenknyttes, i tilfælde, 

 kun med den forskningshypothese eller forskningstheori, som 



