56 P. A. ØYEN [1914 



kvartære lagfølge meget ofte har sin store interesse at kunne 

 skille ad endog de mindre utprægede afsnit i rækkefølgen. De 

 variationer, som disse former er utsat for, kan opstaa ved den 

 vekslende paavirkning af de forandringer, der indtræder med 

 vekslende temperatur og saltgehalt i havvandet eller ved den 

 forskjellige dybde, hvori de forskjellige arter opholder sig, eller 

 derved, at de endog kanske tildels skifter plads i en forholdsvis 

 kortere tid. Af en og samme art f. eks. er det i almindelighed 

 meget let at adskilte en i littoralbeltet levende varietet fra en, 

 der som regel opholder sig paa dypere vand. 



Smaa, meJ havstrømme eller drivprodukter drivende organis- 

 mer er af let forstaaelige grunde mindre godt skikkede, ja endog 

 ganske ubrukelige som ledeformer, hvor det gjælder utsondrin- 

 gen af mindre tidsafsnils afleiringer. 



Dyreformer med kraftig bevægelsesevne og store akkomoda- 

 tionsbetingelser foretar jo ofte lange vandringer, enten mere 

 tilfældig eller ogsaa ganske regelmæssig. Aarsaken kan være 

 af forskjellig art. Men de førstnævnte vil som oftest være uten 

 synderlig interesse i kvartærgeologisk henseende, medens det 

 iethvertfald vil ha noksaa stor interesse at kunne følge de sidst- 

 nævnte, selv om deres betydning naturligvis ikke paa nogen 

 som helst maate kan sammenlignes med de fastsiddende og 

 stedegne organismer. Af saadanne mere regelmæssig vandrende, 

 høiere dyreformer er vistnok for vort lands vedkommende særlig 

 at merke trækfuglene og endel fiske. Ingen af disse er imid- 

 lertid fundne i et saadant antal i fossil tilstand i vort land, at 

 det spiller nogen egentlig rolle for bedømmelsen af den kvartær- 

 geologiske utviklingshistorie. Det er dog interessant og vel værd 

 at lægge merke til, at intet af de mere sporadiske fund af andre 

 dyreformer har stillet sig i motsætning til den utviklingshistorie, 

 som man har kunnet fastslaa af den store bløddyrklasses rike- 

 lige, ja talrike forekomst, saavel med hensyn til artantal som 

 individantal i fossil tilstand. Det samme er jo, som vi i det 

 foregaaende har set, ogsaa tilfælde for de fossile planters ved- 

 kommende. Saadanne sporadiske fund vil da meget let titsyne- 

 ladende kun faa et vist kuriosums interesse; men dypere seet 

 vil de dog ogsaa ha en noget større betydning, idet de ofte vil 

 gi en ganske bestemt antydning med hensyn til karakteren 

 af de fysiografiske forhold i enkelte afsnit af den svundne 

 kvartærtid. 



Da det f. eks. sommeren 1901 lykkedes mig ved Aure 

 teglverk i Ørskog at faa fat i en lerklump med et par ben af 

 spitsbergalken (Uria hriinnichii Sab.) (Cfr. Helland: Romsdals 

 amt, I, pag. 156,) saa har ikke delte fund, selv om enkeltstaa- 

 ende, blot den betydning at skaffe et par alkeben til museums- 



