Nr. 6] KVARTÆR-STUDIER I TRONDHJEMSFELTET 59 



»this is supposed to be in Quatemary geology as elsewhere to 

 settle by astronomical methods< (Die Verånderungen des Kli- 

 mas seit dem Maximum der letzten Eiszeit, Stockholm 1910, 

 pag. 343). 



Men likesom vi finder, at havets fiske har sine vandringer, 

 ialfald mange af dem, saa tinder vi noget lignende hos en række 

 ferskvandsfiske. Dette er et interessant fænomen, som har til- 

 trukket sig megen opmerksomhet, og som fortjener det ogsaa fra et 

 kvartærgeologisk synspunkt. Helland skrev om »Ferskvands- 

 fiskenes indvandring i Norge« (Naturen, 1908, pag. 172 — 179), og 

 han henviser til »et geologisk fænomen, der maaske kan hjælpe 

 til at forklare indsjøfiskenes paafaldende udbredelse« (L. c. pag. 

 177), idet han om setesjøerne siger, at »i ethvert fald kan disse 

 sjøer komme til at taa betydning ved diskussionen om fersk- 

 vandsfiskenes udbredelse« (L. c. pag. 178). Helland kunde »paa 

 denne maate bringe ferskvandsfiskene op til en høide paa 

 1090 m.« (L. c. pag. 177). Jeg kan her tilføie, at ved at benytte 

 samme fremgangsmaate kan man komme op i 1215 m. o. h., idet 

 jeg nemlig i Grimsdalen har maalt seteterrasser i denne høide 

 (P. A. ØYEN: Kontinentalglaciation og lokalnedisning, 1899, pag. 

 38). Allerede før Helland skrev sin mere almindelige afhand- 

 ling, hadde Grieg behandlet det samme spørgsmaal i en afhand- 

 ling: »Naar indvandrede røien i indsjøerne i det sydlige Norge?* 

 (Naturen, 1908, pag. 77 — 84). Salnio alpinus er en arktisk fisk 

 med vid utbredelse i den boreale zone; men medens røien i de 

 arktiske egne lever saa vel i indsjøerne og elvene som i havet, 

 er den i de sydlige mere tempererede egne kun knyttet til fersk- 

 vandene. Grieg kom til det resultat, at røien var at betrakte 

 som en marin relikt fra den senglaciale »epiglacial« -periode. 

 Denne fiskeart er saaledes et interessant eksempel paa forskjellig- 

 artede geologiske faktorers indflydelse selv likeoverfor saa let- 

 bevægelige organismer. »Som bekjendt,« sier Nordgaard, »har 

 Vestlandet paafaldende faa ferskvandsfiske i sammenligning med 

 Østlandet. Trøndelagen indtar en mellemstilling derved, at endel 

 av de ferskvandsfiske, som mangler paa Vestlandet, forekommer 

 i Trondhjemsamterne — — — . De vestlandske ferskvandsfiske 

 er laks, ørret, rør, aal og stikling. Disse fiske har den egenskap 

 fælles, at de kan taale ophold i sjøvand — — — . De fersk- 

 vandsfiske, som vites at forekomme i Trondhjems stift, er føl- 

 gende: abbor, lake, stikling, karas, ørretkyte, mort, ørret, laks, 

 rør, harr, sik, stamsild, gjedde, aal og stør. Desuten er utsat 

 regnbuørret og skrubflyndre« (Nordgaard: »Ferskvandsfiske- 

 rierne i Trondhjemsamterne*, særtryk af «Trondhjem og Trønde- 

 lagen, 1914«). Af disse er stamsilden og støren fjordfiske. Laks, 

 ørret, rør, aal og stikling har Trondhjemsfjordens omgivelser 



