Nr. 6] KVARTÆR-STUDIER I TRONDHJEMSFELTET 61 



Langs det vakre Snaasenvand f. eks. ser vi terrænels op- 

 dyrkning og bebyggelsen af let forklarlige grunde for den væsent- 

 ligste del knyttet til terrasseresterne. Det er først ovenfor vån- 

 det, at disse blir mere sammenliængende og dermed den til 

 samme knyttede bebyggelse. Og foran våndet er det moræne- 

 dragene, som blir det mere dominerende træk og dermed 

 drar bebyggelsen til sig. Inde i Fosnæs er det terrasserne, 

 som tar omtrent samme plads som den store moræne ved 

 Stenkjær, medens noget længere ute ved Moland i omegnen af 

 kirken ogsaa inden dette fjordstrøg morænen indtar den topo- 

 grafiske plads og trækker bebyggelsen til sig, likesaa ved Gran- 

 hus. Liknende topografiske forholds tilsvarende indflydelse paa 

 bebyggelsen er der anledning til at iagtta paa forskjellige steder 

 uten, at det er hensigtssvarende at gjennemgaa i detaljerne de 

 enkelte tilfælde. Ved Hj^lla og Trones møter et noget andet 

 billede: den vide bugt med det svagt opstigende og mindre skarpt 

 fremtrædende terrasselandskap i bakgrunden, hvor dog sytti-meter- 

 terrassen kommer tilsyne og nedenfor den tre andre, lavere. Og 

 i de store trondhjemske dalfører møter nok et andet billede, 

 hvor man som regel møter lange rækker af store gaarde paa 

 de mange trappeformet opstigende terrasser, der jo er karak- 

 teristiske for disse dalfører, saaledes Stjørdalen, paa samme 

 maate i Guldalen og liknende ogsaa i Ørkedalen. Nok et bil- 

 lede møter ute mot kysten med den tætte bebyggelse paa det 

 lave forland. 



Forhistoriske fund. 



Inden det omraade, som her er gjenstand for vor betragtning, 

 er lite fundet af, hvad jeg vilde henføre under denne specielle 

 afdeling. Man kunde kanske merke sig de kulturgjenstande, 

 som ikke saa sjelden findes begravede i gamle jordfaldsrester. 

 Disse kunde muligens i en vis forstand betegnes som forhisto- 

 riske, endskjønt ret mange af dem ialfald tilhører ogsaa den 

 historiske eller rettere den traditionelle tid. 



Ved bygningen af Hell-Sundebanen fandtes imidlertid ved 

 pæl 4 917 tænder af hest {Equus caballus Winge det.), der blev 

 mig tilsendt af afdelingsingeniør H. Lund i 1906 fra et sted, 

 som ligger ca. 6 m. under terrænets overflade. Disse tilhører 

 den gruppe fund, som jeg egentlig har sigtet til i ovenanførte 

 overskrift over denne avdeling; vi mangler materiale og midler 

 til at fastsætte alderen af vedkommende jordlag. Saadanne fund 

 af hestetænder, som vi altsaa er nødt til at gruppere paa lig- 

 nende maate, er gjort flere steder i vort land, saaledes fra et 



