70 P. A. ØYEN [1914 



(Polyteknisk Tidsskrift, 18^58, pag. 133). Og i samme tidsskrift 

 for 18}f58 sammenstiller Kjerulf pag. 332 resultaterne af sine 

 egne undersøkelser med F2rdmann's i følgende: 



Kjerulf: — Erdmann: — 



Glacial banker, Krosstensåsar & Rulstensåsar 



Mergeller, Hvarfig lera & mergel, 



Muslingler, Fucuslera, 



Tegl ler, Underler, 



Sandler, Overler, 



Yngste omlagede sand, Mosand. 

 Og Kjerulf tilføier selv paa samme sted, at da »bliver det ind- 

 lysende, at ligheden i bygning er meget stor«. Og vi kan nu 

 tilføie: den var altfor stor. 



I den historiske oversikt kommer vi til at behandle Torell's 

 opfatning, der ganske nøie sluttede sig til den engelske og delvis 

 ogsaa kanadiske, men som vel nærmest derfor, at den væsentlig 

 tok sigte paa de ældre afsnit, ikke kunde helt tilfredsstille naar 

 spørgsmaalet reiste sig om behandlingen af den hele rækkefølge. 

 Vi finder saaledes ogsaa i Sverige de to begreper, glacial og 

 postglacial, til at begynde med, og den videre utvikling fortsatte 

 i retning af at opdele videre, hvert for sig, disse to hovedafsnit. 

 De Geer indførte saaledes s engla ei al som en afdeling af det 

 førstnævnte afsnit, og inddelingen af det sidste i ancylustid, 

 littorinatid, limnæatid er jo vel bekjendt. Og i nær tilshvtning 

 til denne inddeling har Rosberg ogsaa betragtet de finske for- 

 hold (Geographische Zeitschritt, 7 Jahrg. 1901, pag. 486), medens 

 hans landsmand Ramsay inddeler kvartærsystemet i holocen 

 (recent och postglacialt) og pleistocen (glacialt och interglacialt) 

 (Ramsay: Geologiens Grunder, I (1912), pag. 317). Hos danskerne 

 finder vi derimot: 1) ishavstiden, 2) alluvialtidens første afsnit 

 (fastlandstiden), 3) alluvialtidens andet afsnit (Tapes-tiden) (Ussing- 

 Harder: Danmarks geologi 1913, pag. 333 — 334), som vi ser 

 sluttende sig temmelig nøie til den tidligere nævnte svenske, kun 

 med noget andre navne. I temmelig skarp motsætning til de her 

 nævnte inddelingselementer staar nu det forsøk, som De Geer 

 i de senere aar har gjort for at faa gjennemført en helt ny ind- 

 deling af de kvartære afsætninger, men denne synes imidlertid 

 ikke at ha vundet nogen større tilslutning utenfor hans egen 

 skole (Geol. Forn. Forh. Stockholm, B. 33 (1911), pag. 466 & B. 34 

 (1912), pag. 445 — 447). Vi vil overlate til de svenske geologer 

 selv at diskutere de mange, tildels vanskelige navne, som her 

 er foreslaat, da det anvendte inddelingsprincip med foreslaaede 

 navne interesserer mindre seet fra et norsk synspunkt. 



Det har dog en vis interesse for os at se klassifikationen i 

 sine hovedtræk, der paa det nøiesle slutter sig til De Geer: 



