Nr. 6] KVARTÆR-STUDIER I TRONDHJEMSFELTET 101 



Mergel med rullesten 

 Stenbund — 56 m. u. h. 

 Lerbund videre ned. 



(Cfr. Nyt Mag. for Naturv. B. 31 (1890), pag. 29, 30). Som vi 

 ser, er skiktbygningen i de to forskjellige profiler saa nøie over- 

 ensstemmende, at det vilde være unaturlig at anta den for at 

 være en blot og bar tilfældighet. Vi er meget mere berettiget til 

 deri at se uttryk for et mere generelt fænomen. Vanskeligheten 

 for en parallellisering med andre profiler ligger imidlertid hoved- 

 sakelig i mangelen paa fossiler. 



De faar imidlertid ikke saa liten interesse for os i foreliggende 

 tilfælde, naar vi hører, at De Geer uttalte ved Naturforskermøtet 

 i Helsingfors 1902: »In den peripherischen Teilen Norwegens 

 muss man, wie ich es schon bei einer friiheren Gelegenheit 

 hervorgehoben habe, zu ermitteln suchen, inwiefern die hochsten 

 Strandlinien Vv'irklich iiberall spiitglacial und nicht zuweilen 

 interglacial sind. Ramsay hat mir private Mitteilungen gemacht 

 uber Beobachtungen vom Trondhjemfjord, welche zu beweisen 

 scheinen, dass eine solche Untersuchung wirklich erforderlich 

 ist« (Forh. Nord. Naturforsk. Helsingfors 1902 (Helsingfors 1903), 

 IV, pag. 41). Vi faar imidlertid ikke høre noget om, hvori disse 

 iagttagelser ved Trondhjemsfjorden egentlig bestaar. 



Fra gammelt af har de jo været ganske almindelig kjendt de 

 gamle beretninger om forekomsten af ben, hvalben, paa høitlig 

 gende steder, særlig enkeltvis oprakende topper langs Finmarks- 

 kysten; men det er endnu ikke lykkedes at bringe helt paa det 

 rene, hvorledes den sak forholder sig. Selv har jeg engang for 

 mange aar siden tat en tur til toppen af Kirkeslappen (Gjesver) 

 for at undersøke forholdene paa dette sted, men med negativt 

 resultat. I et brev fra Keilhau af 1828, som Grønvold lot aftrykke 

 i Dagbladet 18\^96, utloves 5 spd. til den, som kunde paavise 

 forekomsten af hvalben under saadanne forhold, at man deraf 

 kunde slutte sig til en stor forandring i forholdet mellem land 

 og hav. Som saadanne findesteder hadde Keilhau hørt omtale 

 en myr paa Fugleøen mellem Hellen og Garnvik; en elv utskjærer 

 her nu og da i en høide af 1029 f. o. h. jord og myr. Paa Vand- 

 næringen skulde der ogsaa ligge ben paa en tør ur, kun noget 

 mosgrodd. Paa Hvalkjæften ved Vandereid skal ogsaa hvalben 

 være fundne ved en bæk i grus og sandmæle. Keilhau nævner 

 imidlertid selv, at beretningen om hvalbenene paa Fugleøen vist- 

 nok er upaalidelige (Mag. for Naturvid. XII (1836), pag. 142 og 

 Nyt Mag. for Naturvid. I (1838), pag. 245). 



Paa min reise i Finmarken sommeren 1897 meddelte en i 

 Alten hjemmehørende mand, Ole Berg mig, at der omkring 1890 

 ved Bosekop i Alten blev gravet en brønd uten, at man dog fandt 



