Nr. 6] KVARTÆR-STUDIER I TRONDHJEMSFELTET 115 



man ved amtsgrensen mellem Søndre Trondhjems og Hedemar- 

 kens amter har en meget flat og grund dalbund, kun endnu en 

 svakt fremtrædende canon-dannelse, saavel i retning mot Indset 

 som i retning mot Stuen (Opdal). Men snart ophører ogsaa 

 denne, og elven har da et nær upaaagtet leie i den flate dal- 

 bund, der overalt er rikt dækket af bundmoræne med blokker. 

 Hist og her sees ogsaa vekslende skikter af sand og grus, der 

 ^•istnok for en ret betydelig del her skyldes afsætning i lokale 

 indsjøer, dels morænesjøer og dels brædæmmede. I selve elve- 

 leiet har man ofte anledning til at se store blokker utvasket af 

 morænegruset. Gjennem blandet birk- og furuskog passerer man 

 videre gjennem det vakre, flatbundede dallandskap, hvor enkelte 

 lave, lokalt optrædende terrasser hører til de mere karakteristiske 

 og eiendommelige træk i det ellers ofte ensformige landskap. 



Lite anede jeg, da jeg i 1897 og senere, noget mere indgaa- 

 ende, i 1912 anstillede endel undersøkelser inden denne egn, at 

 her saa snart skulde gjøres et for vort lands kvartærgeologi saa 

 interessant fund, som det jeg allerede ved en tidligere anledning 

 har beskrevet i^Naturen 1913, pag, 195 — 208), nemlig benrester 

 af moskusoksen. Akkordformand Ole Moen fandt nemlig i en 

 jernbaneskjæring, gjennem en fremspringende jordryg, ca. 120 

 m. fra Gisnaelven, i nærheten af Farlighetsbro, paa grænsen i 

 Indset, en halshvirvel, der af Herluf Winge bestemtes at være 

 en af de mellemste halshvirvler af en stor, gammel moskusokse. 

 Senere er paa samme sted fundet nok en endnu større, og bedre 

 opbevaret hvirvel af Ovibos moschatiis Blainv. Dette fund vin- 

 der i interesse ved at sees i sammenhæng med det allerede for 

 en række aar siden gjorte fund af en mammuttand i Skjerva- 

 gjelet, nær Skarvangen sæter i Vaage. Likesaa nævnte jeg ved 

 ovenanførte anledning endnu et par noget tvetydelige fund fra 

 Dovre og Lesje (L. c. pag. 199). Med hensyn til mammutfun- 

 det fandt jeg en bekræftelse paa, hvad jeg allerede hadde uttalt 

 i min afhandling »Strandlinjer i Gudbrandsdalen, 1896«: »Paa 

 bredderne af denne bræsø kunde man muligens ogsaa blandt 

 andre istidsformer ha seet mammuthen spadsere omkring« (L. 

 c. pag. 17). Med hensyn til moskusoksefundet uttalte jeg: «nær- 

 mere at bestemme denne mildere tids plads, geologisk talt, er 

 for øieblikket rneget vanskelig. Men det forekommer mig ialfald 

 meget sandsynlig, at den blir at henlægge til det af mig som 

 3/{////Hs-niveauets tid betegnede afsnit — — — Det høinordiske 

 dyreselskab mammut, moskusokse osv. skulde da kunne tænkes 

 at ha holdt sig i vort land indtil den efterfølgende, kolde tid, 

 med et betydeligt bræfremstøt, som jeg har betegnet som Port- 

 landia-nixeaaels tid, men ikke overlevet denne »(Naturen 1913, 

 pag. 208). Senere har ogsaa Reusch beskrevet fundstedet, men 



