146 P. A. ØYEN [1914 



ges geol. unders. No. 28, I, pag. 35). Ved videre at gjennemgaa de 

 arkæologiske og geologiske forhold kommer Hansen til »straiidlin 

 jens konstans i et særdeles langt tidsrum« (L. c. pag. 64). Dette 

 stemmer jo ogsaa med, hvad der tidligere har været antat med 

 hensyn til disse forhold; thi Charles Lyp:ll sier i sine 'Prin- 

 ciples of Geology« (4th edition, Vol. II, 1835, pag. 345): »Whether 

 any of the land in Norway is now rising must be determined 

 by future investigations. Marine fossil shells, of recent species, 

 have been collected from inland places near Drontheim; but Mr. 

 Everest, in his » Travels through Norway «, informs us that the 

 small island of Munkholm, which is an insulated rock in the har- 

 bour of Drontheim, affords conclusive evidence of the land having 

 in that region remained stationary for the last eight centuries«. 



Rigtignok anførte bestyreren af Norges geologiske undersøkelse, 

 dr. H. Reusch, at »temmeiig sikkert er det, at i det nordligste 

 Norge hæver landet sig forholdsvis raskt« (Morgenbladet 1893, 

 nr. 68), men de senere aars geologiske undersøkelser netop paa 

 dette omraade synes dog ikke at bekræfte en saadan antagelse. 

 Og det er kanske værd at lægge merke til, at inden det kanadi- 

 ske hævningsomraade, der viser saa mange og karakteriske træk 

 fælles med det skandinaviske, kom ogsaa Tyrrell til det resul- 

 tat, at «the post-glacial uplift of the shore of Hudson 



Bay has virtually ceased, and that the land has now reached a 

 stable, or almost stable condition > (The American Journal of 

 Science, Ser. 4, Vol. II, 1896. pag. 205). 



Dette stemmer da ogsaa for Trondhjemsfeltet med det resul- 

 tat, hvortil arkæologerne er kommet, saaledes som jeg har anført 

 under afsnittet «Forhistoriske fund«. Man maa saaledes meget 

 omhyggelig drøfte og kritisk behandle det stof, som med hensyn 

 til disse forhold indflyter fra populært og traditionelt hold; thi 

 opgrunding kan finde sted paa mange maater. Naar vi ser hen 

 til opgrundingsforholdene ved Kristiania havn (Collett: Bjør- 

 viken og dens omgivelser gjennem 280 aar), eller vi hører om 

 landets hævning ved Kristianiafjordens munding (Fredrikstad Blad 

 19|.|04 og 19iW04), saa maner det ialfald til en forsigtig behand- 

 ling af det indhentede materiale. 



Thi det maa nemlig ikke forbisees, at naar det gjelder kun 

 forholdsvis smaa forandringer i strandlinjens stilling, saa kan 

 disse ogsaa meget let staa i forbindelse kun med klimatiske foran- 

 dringer, der kan frembringe en oscillation i selve havflatens stand, 

 saaledes som det har lykkedes mig at paavise i nærheten af 

 Kristiania, hvor til og med merker efter en tilsyneladende positiv 

 forskyvning af strandlinjen er fundet ganske nær den nuværende. 



Der foreligger derfor al grund til at være enig med Holm- 

 STROM, naar han siger, at forskjutningarna å våra kuster iiro icke 



