152 P. A. ØYEN [1914 



tioner (Forel: Seiches et Vitrations des Lacs et de la Mer, 1879, 

 pag. 5) os mindre trods deres betydelige interesse i rneterologisk 

 henseende (G. H. Darwin: The Tides, London 1898, pag. 16 — 49, 

 og den samme: third edition, London 1911, pag. 1 — 58). Men 

 man har en række forskjelligartede fænomener, der samvirker 

 og gir anledning til det langs vor kyst bekjendte tidvand. 

 Dette sammensættes af en række periodiske forandringer i hav- 

 flatens stilling ; den norske gradmaalingskommssion, der har 

 benyttet de af G. H. Darwin indførte betegnelser (G. H. Darwin: 

 Report of a Committee for the Harmonic Analysis of Tidal 

 Observations. British Association 1883), har saaledes for bereg- 

 ningen af tidvandet paa den norske kyst utskilt ikke mindre 

 end 16 bølger med forholdsvis korte perioder, hvoraf et par 

 » synes at staa i forbindelse med opstuvninger og reflexer i fjor- 

 dene «, og end videre er der utskilt 6 bølger med lange perioder 

 (Resultater af vandstands-observationer paa den norske kyst, H. 

 VI, 1904, pag. 11 — 12). Den første videnskabelige undersøkelse 

 af dette indviklede fænomen blev i vort land foretat 8. — 28. juni 

 1835, og de anstillede observationer bearbeidedes af Whewell 

 (Philos.' Trans, of the Roy. Soc. London, 1836, pag. 315, 329). 

 I aarenes løp indhentedes enkelte, spredte oplysninger, men ikke 

 meget utover det fra 1836 kjendte. I 1871 meddelte Broch »la 

 différence de hauteur å fleux et å réflux« (Broch: Stat. årbog 

 for kongeriget Norge 1871, pag. 375) paa enkelte steder langs 

 kysten, saaledes: Næsset 0.31 m., Stavanger 0.94 m., Bergen 

 1.25 m., Trondhjem 2.5 m., Hammerfest 2.8 m. og Vadsø 2.8 m. 

 Med syttiaarene begyndte saa den norske gradmaalingskom 

 missions arbeide med selvregistrerende vandstandsmaalere paa 

 flere steder af kysten. T^or Trondhjems vedkommende fandtes 

 efter observationer 1872 — 78 mindste forskjel mellem paa hinan- 

 den følgende lav- og høivand i hver maaned 0,45 m. (Vandstands- 

 observationer H. I, pag. 110) og største forskjel i samme tidsrum 

 3,89 m. (L. c. H. I, pag. 109); eller om vi tar middel af forskjel- 

 len mellem paahinanden følgende lav- og høivand, saa faar vi 

 henholdsvis l,8o m. og 2,26 m. med middel 1,99 m. (L. c. H. I, 

 pag. 111). Tar vi observationerne 1880 — 81, faar vi paa samme 

 maate 0,09 m. (L. c. H. II, pag. 53) og 3,28 m. (L. c. H. II, pag. 52). 

 Tidvandet varierer altsaa inden forholdsvis, temmelig vide gren- 

 ser, og bestemmelsen af den egentlige middelvandstand maa 

 derfor ske gjennein et forholdsvis, ganske stort antal observa- 

 tioner, om den skal kunne sies at være bestemt med en tilnærmet 

 grad af sandsynlighet. At bestemme den nuværende strandlinjes 

 beliggenhet er derfor forbundet med saa mange vanskeligheter, 

 at man som regel lar sig nøie med en tilnærmet grad af nøiag- 

 tighet. Paa grund heraf vil heller ikke den tidvandets variation 



