Nr. 6] KVARTÆR-STUDIER I TRONDHJEMSFELTET 159 



Og isoanabaserne skulde da forløpe omtrent parallel med ind- 

 landsisens omrids. Kjerulf angav i sin tid ikke blot de tradi- 

 tionelle 600 fot for den høieste havstand under eller efter istiden, 

 men han angav ogsaa ved en anledning 700 f. o. h. for samme 

 høide, og dette har bevirket, at enkelte har uttalt sin forbauselse 

 over, hvor nær Kjerulf har ti-ulTet det rigtige (Polyteknisk Tids- 

 skrift 1858, pag. 324); hertil maa anmerkes, at det er >den største 

 plateauhøide< Kjerulf angir; der findes ikke tegn til, at han 

 har bestemt beliggenheten af den høieste strandlinje, heller ikke 

 at han har gjort nogetsomhelst tilsvarende fossilfund hertil. Men 

 vi kan gaa videre: der findes i det hele tat i Kjerulfs offent- 

 liggjorte arbeider ingensomhelst antydning til, at han paa et 

 eneste sted har bestemt, hvad man pleier at kalde en marin 

 grænse. Dette ligger ogsaa klart nok i dagen deri, at ingen af 

 Kjerulfs mange elever har anført den høiere værdi, men kun 

 den gamle traditionelle 600 fot-værdi af langt ældre bestemmel- 

 sesdato. I en »Descriptive Sketch of the Physical Geography and 

 Geology of the Dominion of Canada «, 1884, af Selwyn & Dawson 

 omtales, at i det sydøstlige omraade >these Post-Tertiary marine 

 formations appear in all parts of the area in flats and terraced 

 banks up to elevations of 500 feet above the sea« (L. c. pag. 7). 



De Geer uttaler: »A11 the observations evidentW relate to 

 one single system of upheaval, with the maximum uplift in the 

 central port of the Scandinavian peninsula, along a line east of 

 the watershed, or nearl}^ where the ice-sheet of the last glaciation 

 reached its greatest thickness < (The American Geologist Vol. XI, 

 1893, pag. 25). Og han fortsætter: The very interesting and 

 valuable investigations of Gilbert, Upham and Spenger, have 

 shown that the shorelines along the great lakes in the interior 

 of easlern North America have been unequally uplifted more 

 toward the north than toward the south, and this seenes to be 

 quite in accordance with the generally adopted opinion in regard 

 to the marine deposits along the Atlantic coast < (L. c. pag. 29). 

 De Geer sammenstiller saa ved denne anledning efter forskjel- 

 lige kilder endel høidemaalinger for antagne marine afsætninger 

 (L. c. pag. 29 — 31) inden det amerikansk-grønlandske omraade. 

 Da endel af disse værdier, der ligger mellem nogle faa fot over 

 den nuværende strandlinje og over et par tusen, forekom ham 

 tvilsomme, anstillede han selv inden det amerikansk-kanadiske 

 omraade en række undersøkelser, der gav som resultat en marin 

 grense af fra til 215 m. for den senglaciale tid (L. c. pag. 36). 



Vi bør merke os De Geers uttalelse: »Durch Feststellung 

 der Isobasen oder Linien gleicher Landhebung glaube ich ferner 

 nachgewiesen zu haben, wie sowohl das skandinavische als das 

 nordamerikanische und zwar laurentische Hebungsgebiet mit den 



