Nr. 6] KVARTÆR-STUDIER I TR ONDHJEMSFELTET 18^1 



lideii under det ved de lange norsk-finske endemoræner marke- 

 rede stadium* , som om de i mellemtiden forelagne undersøkelser 

 og utredninger til en opklaring af disse forhold ingensomhelst 

 betydning har hat. Den følgende utvikling vil vise, hvor nær 

 Hoel og Vogt har været den sandsynligvis nogenlunde med de 

 virkelige forhold overensstemmende korrelation. 



Som vi allerede i det foregaaende har hat anledning til at 

 se, har jo opfatningerne af de nordtyske, danske og sydsvenske 

 moræner og deres klassifikation været temmelig forskjellige og 

 divergerende. 



Som allerede tidhgere nævnt liadde jeg sommeren 1910 an- 

 ledning til at bereise en større del af ovennævnte omraade og 

 saaledes ogsaa anledning til at erhverve mig en mere selvstæn- 

 dig opfatning af en række fænomener, der kommer tilsyne inden 

 denne interessante, men perifere del af Ra-tidens eller Ra-perio- 

 (lens nedisningsomraade. Det var saaledes i høi grad instruk- 

 tivt at gjennemstreife det af Berendt ved et par anledninger 

 (Die siidliche baltische Endmoråne in der Gegend von Joachims- 

 lhal« og Die beiderseitige Fortsetzung der siidlichen baltischen 

 Endmoråne ) beskrevne morænelandskap i egnen om Eberswalde, 

 Chorin og Chorinchen, med dets fortsættelse i nordvestlig retning, 

 hvor dichotomien selv i denne morænerække tildels trær tydelig 

 frem. Og det samme træk kommer ogsaa tildels tilsyne videre 

 mot øst og nordøst, som det fremgaar af et par med karter for- 

 synede beskrivelser af Keilhack (Der baltische Hohenriicken 

 in Hinterpommern und Westpreussen« og »Die Stillstandslagen 

 des letzten Inlandeises und die hydrografische Entwickelung des 

 pommerschen Kiistengebietes ), der imidlertid betoner, at den 

 baltiske endemoræne lar sig opløse i tre større, temmelig 

 sammensatte morænebuer (Jahrb. Kgl. preus. geol. Landesanstalt, 

 Berhn, 1898, B. 1.9 (1899), pag 104). Dette kommer ogsaa tem- 

 melig klart frem i samme forskers »Einfuhrung in das Verstånd- 

 niss der geol.-agron. Specialkarten des Norddeutschen Flachlan- 

 des, 1901 , i hvilket arbeide ogsaa den i Nordtyskland sædvanlig 

 benyttede tredeling af istiden mere officielt fremstilles (L. c. pag. 

 15 — 16). Senere har Keilhack git en ny, oversiktlig kartskisse, 

 som ogsaa fremstiller denne morænes tredeling og ledsaket kar- 

 tet med nogle oplvsende bemerkninger (Jahrb. Kgl. preus. geol. 

 Landesanstalt, Berlin, 1909, B. 30, T. I, 1911, pag. 507 flg.). 

 Med denne falder ogsaa forsaavidt angaar endemorænerne væ- 

 sentlig sammen Wahnschaffes fremstilling (Die Oberflåchen- 

 gestaltung des norddeutschen Flachlandes, 1909, pag. 158 — 191 

 og vedføiet kart) likesom ogsaa MenzeFs mere populære (Geolo- 

 gisches Wanderbuch fiir die Umgegend von Berlin, 1912). Den 

 mere tilsyneladende tredeling skriver sig hovedsakelig fra den 



