178 . P. A. ØYEN [1914 



Vendsyssel, 1882). Vi er forsaavidt ikke synderlig i tvil om, 

 hvor vi skal henføre i den topografisk-stratigrafiske rækkefølge 

 den betydelige randdannelse, hvortil disse fossilførende afsætnin- 

 ger paa Ørlandet knytter sig som faciesdannelser, saa meget 

 mere, som den fauna, der knytter sig til morænedannelserne og 

 de dermed sammenhørende lerafsætninger omkring Kristiania 

 fjorden, er af en noget afvikende karakter. Men om vi vender 

 os til den anden side af Atlanterhavet, saa gjenfinder vi i Ka- 

 nadas fossilførende lerafsætninger et fauna aggregat af væsentlig 

 samme karakter (cfr. Dawson: The Canadian lee Age 1893). 



Naar vi derfor stiller Ørlandets store glacialbanke sammen 

 med de til »Stagnationstiden« hørende moræner i Jylland og 

 videre mot syd, saa er vi vistnok, saavel ut fra et rent topogra 

 fisk-geologisk synspunkt, som særlig fra et faunistisk seet, paa 

 den relativt sikreste side, om der end naturligvis ved en korre 

 lation af den art bestandig vil hefte sig nogen usikkerhet. Men 

 vi har dog forsaavidt vundet et ganske godt utgangspunkt. Og 

 vi kan derfor nu i sammenstillingen af de oprindelige moræne- 

 rækker i Trondhjemsfjordens omgivelser gaa noget raskere til 

 verks, idet vi bestandig maa erindre, at hvad vi i nutiden gjen- 

 finder som oftest kun er smaa, meget omvandlede rester, der 

 kun ved sin geografiske plads og symmetrisk om fjorden ord- 

 nede stilling, kjendetegner den oprindelige karakter, idet den 

 nuværende nærmest er terrassernes; og den stratigrafiske under- 

 søkelse har endnu ikke gaaet nok i detail til at fremfinde paa 

 hvert sted de til de enkelte morænerækker som faciesdannelser 

 sluttede fossilførende afsætninger. Vi faar da følgende rækker: 

 I. Ørlandet. 

 II. Agdenes — Neb og Brettingsnes. 



III. Lensviken — Rissen. 



IV. Husbergvik — Stadsbygden. 



V. Børsen — Bynesset — Heimdal — Klæbu. 

 VI. Rike dalfyldninger paa en række sleder, saaledes i Orkla- 

 dalen og Stjørdalen, men særlig i Guldalen. Idethele akcentueres 

 inden denne gruppe i høi grad det fænomen, som vi allerede 

 saa en begyndelse til i forrige gruppe, idet det vistnok er ganske 

 sandsynlig, at man i fortsættelse af de der opførte lokaliteter 

 kan peke paa steder som Malvik og Tautra, endskjønt den 

 sidstnævnte forekomst vel især blir at henregne til den her 

 omhandlede gruppe VI, hvor da afsætningerne syd for Hom- 

 melvik og Hell danner bindeled mellem Stjørdalens rækker og 

 den store, vakre endemoræne ved Grindstad og Brøttum foran 

 Selbusjøen. Herfra føres man saa gjennem de rike afsæ^lninger 

 af løst materiale i trakten omkring Maalsjøen og Langvand 

 direkte over i den lange række af terrasseforekomster, der gjen- 



