Nr. 6] KVARTÆR-STUDIER I TRONDHJ EMSFELTET 183 



Det er ganske interessant i denne forbindelse at merke sig, at den 

 ombøining af morænerækken mot vest, som tinder sted i Viborg- 

 trakten, allerede kommer ganske tydelig frem paa Forch hammers 

 kart (Danmarks geognostiske forhold, 18}f 35) i rullestensformatio- 

 nens utbredelse, og det er da et merkeligt sammentræf af en række 

 forskjellige omstændigheter, at denne kjendsgjerning er forblit 

 upaaagtet, indtil Ussing for endel aar tilbake gjorde det samme gjel- 

 dende med hensyn til beliggenheten af>stagnationslinjen« i. Jylland. 

 Idet morænerækkerne her gaar ut i Vesterhavet, forsvinder de ogsaa 

 for vor nutidige erkjendelse, idet det endnu ikke har været mulig 

 at paavise deres fortsættelse. Men Skagerakrendens dyp har vistnok 

 med sikkerhet været fyldt af den utgaaende bræstrøm, og vi har 

 kanske i denne rendes begrensning ogsaa en omtrentlig begrensning 

 for Ra-periodens utgaaende bræstrøm. Vi maa nøie os med at ha 

 fulgt mere i sammenhæng »stagnationstidens« morænelinje; for 

 de øvrige rækkers vedkommende maa vi ta med kun de mere 

 generelle forhold og forøvrig nøie os med at henvise til den af 

 Ussing givne fremstilling (Steinmann & Wilckens: Handbuch der 

 Regionalen Geologie, B. I, Abt. 2, Dånemark, 1910, pag. 30 og Ussing- 

 Harder: Danmarks geologi, utg. 3 (1913), pag, 278—280). Naar 

 Ussing sier, at det har været muHg »sieben verschiedene Riick- 

 zugsetappen des Eises in Jiitland nachzuweisen« (Steinmann 

 & Wilckens: Handbuch der Regionalen Geologie, B. I, Abt. 2, 

 Dånemark, 1910, pag. 31), saa vil jeg ut fra den erfaring, jeg har 

 erhvervet, gjøre et forsøk paa en gruppering af disse, sammen 

 med de danske øers og Sydsveriges samt vore egne ra-moræner 

 af forskjellige stadier. Vi skal da først erindre os, at den svenske 

 forsker Helge Nelson offentliggiorde et stort arbeide »0m rand- 

 deltan och randåsar i mellersta och sodra Sverige* (Sveriges 

 geol. undersøkn. Ser. C, 1910, No. 220), hvori han beskriver en 

 række åser, platåer, endemorænelinjer og terrasser, uten at det 

 dog kommer til nogen egentlig, hverken stratigrafisk eller geolo- 

 gisk klassifikation af disse interessante forhold, som jeg gjen- 

 tagne gange har hat anledning til at studere, særlig paa en 

 studiereise sommeren 1910. Nelson kommer til det resultat, 

 »att ishåfvet natt sin un^efårligen hogsta nivå under hvart och 

 ett af de successiva randlågena« (L. c. pag. 218), og at »for 

 sodra och mellersta Sverige kan sålunda fastslås, att M.-G. natt 

 sitt ungefårliga maximivårde, medan landet ånnu var tåckt af 

 landisen (L. c. pag. 222 — 2231 Men ellers føres ikke under- 

 søkelsen frem til en helt gjennemført gruppering og klassifikation 

 af de i Syd- og Mellemsverige saa talrikt optrædende endemo- 

 rænerækker, og forholdet mellem isrecession og strandlinjebelig- 

 genhet viste sig altsaa ifølge Nelson mere generelt at være om- 

 trent det samme, som De Geer tidligere hadde paavist for trakten 



