Nr. 6] KVARTÆR-STUDIER I TRONDHJEMSFELTET 185 



knytning til grensen for den tiltagende høide af den marine 

 grense (Bull. de la Comm. Géol. de la Finlande, No. 8, 1896 & 

 Fennia 12, no. 5, Kart). Denne nordlige grænse er endnu ikke 

 fulgt gjennem Sverige, men turde i vort land muligens finde en 

 tilsvarende dannelse i Aker- eller Romerik-trinnet. Og Ramsa y 

 uttaler videre om denne grense: I Finland kan denna suppo- 

 nerade grans for den kvarliggande landisen tills vidare ej med 



noggrannhet uppdragas Vid ett tidigare stadium har 



dåremot isranden stått vid Tavastmon (Herlin: Tavastmons och 

 Tammerforsåsens glacial-geologiska betydelse — Geogr. Forn. 

 Tidskr. 1891), och samtidigt enligt af Frosterus ultalade for- 

 modanden vid en grans, som utmarkes af våldiga sandfalt i 

 Orivesi och Jamsa socknar samt Ronninanåki m. fl. åndmo- 



råner, hvilka stryka från Jamsa till Lankas — afsmåll- 



ningen af iståcket forsiggick snabbare i trakterna af Bottenhafvet 

 an långre mot E, en uppfattning af afsmåltningsforhållandena, 

 som också bestyrkes af en jåmforelse af israndens låge vid Ta. 

 vastmoskedet och vid tiden for Salpausselkås uppkomst< (Ramsay: 

 Det senglaciala hafvets utbredning i sodra Finland, 1896, pag. 

 24). Denne israndlinje er heller ikke med sine afsætninger 

 endnu fulgt gjennem Mellemsverige, men der er vel ganske stor 

 sandsynlighet for, at det er dele af disse, man træfTer ved Riddar- 

 hyttån, videre mellem Daglosen og Nyed, samt ved Kil i nord- 

 østlig retning for Karlstad, hvorfra saa sammenknytningen med 

 tilsvarende dannelser i vort eget land ligger nær for haanden, 

 nemlig de temmelig sammenhængende og utstrakte avsætninger 

 der tillhører Aas trinnet. Vi har dermed opnaaet en oversigt 

 over endel af de sammenbindende endemoræneled og er naaet 

 ganske langt henimot ra periodens sidste del, der saa afsluttes 

 gjennem tider, der har efterladt liknende dobbeltformede oscilla- 

 tionsmoræner som under de tidligere afsnit af perioden. Paa 

 .sine steder kan der vel endogsaa, særlig i de mere perifere dele 

 af nedisningsomraadet, til sine tider reises spørgsmaal om ende- 

 morænens egentlige natur, særlig hvor der ved indbugtninger i 

 isranden kan optræde mere komplicerede randdannelser; vi be- 

 høver f. eks. i denne forbindelse kun at erindre spørgsmaalet : 

 »Er Næstved-Mogenstrup Aa.sen en Endemoræne?< (Meddel, fra 

 Dansk geol. Forening, B, 12, 1906, pag. 89 — 90). Sammenbin- 

 dingen af morænerester kan ogsaa paa sine steder være nogel 

 vanskelig, hvor landoverflatens terrængforhold er mere brudte 

 (Norges Geol. unders. No. 26, pag. 17). Med hensyn til den 

 klassifikatoriske betydning af enkelte, særlig de tidlige stadier 

 inden denne raperiode synes opfatningen eller ialfald fremstil- 

 lingen at ha været noget forskjellig. Thi medens Bruckner i 

 1904 paa en vis maate i lidsfølge sammenstiller som paa hin- 



