226 p. A. ØYEN [1914 



sponding latitudes on the continent, present us with precisely 

 the same phenomena« (L. c. pag. 346). 



Om \i nu i sammenhæng tar for os Sernanders i det fore- 

 gaaende anstillede korrelation af sine egne, Blytts og Lewis' 

 anskvielser og den følgende utvikling og dertil ogsaa føier den 

 fremstilling, som Sernander gav i Geol. Foren. Stockholm møte 

 19i\08 (Cfr. Geol. Forn. Forh. Stockholm, B. 30, 1908, pag. 389 

 — 390), saa vil vi se, at den korrelation, Sernander har brakt 

 tilveie, ikke indebærer noget nj^t moment, men slutter sig led for 

 til den, som Blytt allerede hadde anstillet i 1898 (cfr. nærvæ- 

 rende afhandling pag. 69). Likeledes vil vi se, at forsaavidt det 

 gjelder sammenligningen mellem de skandinaviske og brittiske 

 forhold, er det samme tilfældet med den fremstilling Sernander 

 gir i »On the evidences of Postglacial changes of climate fur- 

 nished by the peat-mosses of Northern Europe« (Geol. Forn. 

 Forh. Stockholm, B. 30, 1908, pag. 472). Og det samme gjelder 

 likeledes den af Samuelsson givne fremstilling (Bull. Geol. Inst. 

 Upsala, Vol. X, 1909, pag. 256 — 257), der i her omhandlede hen- 

 seende ikke afviker fra de ovenfor nævnte korrelationsforsøk. 

 Det har sin store tnteresse at se Sernander, selv i en ganske 

 nylig offentliggjort afhandling om » Svenska kalktuffer« (Geol. 

 Forn. Forh. ^Stockholm, B. 37, 1915, pag. 521 flg.), fremdeles 

 forsvare sin opfatning af de resultater, Lewis kom til ved sine 

 undersøkelser at de skotske torvmyrer (L. c. pag. 542). Likele- 

 des har det sin interesse at se Sernander ved samme anledning 

 bringe de af Halle ønskede, fortsatte undersøkelser af de jemt- 

 landske kalktuffer (cfr. nærværende afhandling pag. 224), men 

 man føler sig efter gjennem læsningen af af handlingen skuffet 

 over, at der intet nyt er bragl af betydning for korrelationen 

 mellem det centrale Skandinaviens planteførende afsælninger. 



Vi vilde fjerne os noget langt fra vor foreliggende opgave, 

 og det vilde kanske trække noget ut i længde, endskjønt det 

 vilde være meget interessant, at gaa nærmere ind paa de betyd- 

 ningsfulde og meget interessante undersøkelser af en række torv- 

 myrer paa de Brittiske øer, som min ven F. J. Lewis har foretat 

 og beskrevet i en række meget interessante afhandlinger ((1) Trans. 

 Roy. Soc. of Edinburgh, Vol. 41, P. 3, No. 28, 1905, (II) L. c. 

 Vol. 45, P. 2, No. 13, 1906, (III) L. c. Vol. 46, P. 1, No. 2, 1907, 

 (IV) L. c. Vol. 47, P. 4, No. 26, 1911). Vi skal ikke ved denne 

 anledning følge Lewis nærmere i hans geologiske slutninger, saa 

 meget mere som disse i det væsentlige slutter sig til og videre 

 supplerer de allerede tidligere af James Geikie fremsatte anskuelser, 

 som vi dels kjender fra denne forskers tidligere arbeider (cfr. 

 The Great lee Age, 1894, pag. 421—422, 613—614) og dels fra 

 senere (»Late Quaternary Formations of Scotland» — Zeitschrift 



