232 p. A. ØYEN [1914 



under disse længst svundne tider. Riglignok fandtes ved Kalvaa- 

 bakken en marin brydningskant 67 m. o. h., men visse faunistiske 

 træk, som forekomsten af Macoma calcaria sammen med Mya trun- 

 cata og Saxicava pholadis og ikke mindst Pecten groenlandicus, 

 sj^nes at antyde et noget senere tidspunkt (sen ra-tid eller mytilus- 

 tid), medens denne sidste art sammen med Macoma torelli viser 

 den organiske sammenhæng med afsætningen ved Ytterland. 

 Paa mange steder fmder vi saa videreindov er Trondhjemsfjordens 

 omgivelser, i lavere og noget høiere niveauer, rester af den samme 

 Yoldia-fauna, dog ikke med fuldt saa høiarktisk følgeskap, som 

 ved Ytterland; men hvad vi bør særskilt merke os, er det islæt 

 af dypere vands former, vi fmder som ledsakende Portlandia 

 arctica, hvorfor det vistnok er det riktige at betrakte ogsaa den 

 mere som en dypere vands form inden Trondhjemsfeltet, ialfald 

 forsaavidt som det vedrører det tidsrum, vi her beskjæftiger os 

 med, om end forholdet længere frem i tiden, portlandia-tiden, 

 som vi senere skal se, har forandret sig ret betydelig. 



Vi finder rikelige rester af den gamle Yoldia-fauna f. eks. ved 

 Gaua i den ene af Tømmeterrasserne, 52 — 64 m. o. h., om end 

 her tildels opblandet med noget yngre typer (I, 27 — 30). Ved 

 Vollan (I, 95) og Krokset (I, 98) stiger den samme fauna op til 

 henholdsvis 90,4 m. o. h. og 91,2 m. o. h., og ved Kvam i Ørke- 

 dalen (I, 100) gaar den op til 99,4 m. o. h., ja ved Reitgjerdet tegl- 

 verk (II, 72) og Fjerheimsfossen (II, 89) endog henholdsvis 102 

 m. o. h. og 83,5 — 117,0 m. o. h. Paa samtlige steder er her 

 YoWza-faunaen ledsaket af Pecten groenlandicus. Dette er kun 

 nogle ganske faa eksempler tat ut af dens generelle forekomst- 

 maate. Men om vi sammenligner dette med de forhold, jeg i sin 

 tid fandt ved Horten (Christiania Vid.-Selsk., Skr. I, Mathm. natur- 

 vid. Kl. 1908, No. 2, pag. 29 flg.), vil vi kunne trække langt mere 

 vidtrækkende generelle slutninger. Thi ogsaa ved Horten forekom 

 den gamle Yoldia-fauna i en række forskjellige niveauer, fra den 

 nuværende strand op til 92,4 m. o. h., som vi ser, et høideforhold 

 der stemmer meget godt med det inden Trondhjemsfeltet fundne. 

 Ut af de ved Horten ved hin anledning paaviste forhold, tråk 

 jeg dengang, som jeg tror med fuld ret, den slutning, at under 

 den første del af Sørengperioden, den saakaldte Horten-afdeling, 

 strandlinjen inden nævnte omraade hadde ligget ca. 150 m. o. h. 

 (L. c. pag. 36). Mindst denne høide for strandlinjens beliggen- 

 hed under denne del af ra-tiden faar vi paa samme maate for 

 Trondhjemsfeltets vedkommende, altsaa nøiere bestemt, for den 

 første del af tidsrammet mellem Ekne-stadiet og Beitstad stadiet. 



Hvad der imidlertid i denne forbindelse er egnet til at vække 

 speciel opmerksomhet er, for at ta de samme eksempler for os, 

 den omstændighet, at vi ved Vollan, Krokset, Reitgjerdet og 



