234 _ p. A . ØYEN [1914 



lerræn om Ler station, hvor ogsaa i sin tid fandles et nær 

 Astarte semisiilcata var. placenta Mørch staaende eksemplar (I, 

 49), lykkedes det mig i sommer al fremfinde Portlandia arctica 

 Gray paa nok et nyt fmdested, nemlig like ved Ler elektriske 

 kraftstation, ca. 5 — 10 m. over Ler station, altsaa 30 — 35 m. o. h. 



Allerede ovenfor blev henvist til det merkelige fænomen, at 

 der paa en række forskjellige steder viser sig en tydelig over- 

 gang fra loMa-faunaen til et likeledes paa dypere vand optræ- 

 dende faunaselskap, der for at trives, maa leve under gunstigere 

 temperaturforhold end de for den høiarktiske Yoldia-fauna nød- 

 vendige. De faunistiske skifter er derfor sikkerlig merket paa 

 en stedfunden forhøielse i vandtemperaturen, enten nu denne 

 skyldes en forøkelse i luftens middeltemperatur eller en for 

 andring i havstrømmene eller begge dele. 



Ofte finder man paa den enkelte lokalitet blot ioMa-faunaen 

 repræsentert, men meget almindelig ogsaa det fra Vollan og 

 Krokset nævnte eksempel paa en overgangssuile; paa atter andre 

 steder finder man kun repræsentanter for den dypere og noget 

 mere tempererede, men endnu egte arktiske fauna, som f. eks. ved 

 Ranheim teglverk med Leda pernula, Portlandia lenticula, Area 

 glacialis, Siphonodentalium vitreiim og Cylichna alba, var. corticata 

 (IL 102), eller som en kombination af de to her nævnte forekomst- 

 maater med endnu en noget yngre afdeling, som f. eks. ved 

 Hommelvik teglverk (II, 104 — 107), hvor der over niveauet med 

 Area glacialis, der her, om end adskilt, dog ved sammenbindende 

 former er nøie sammenknyttet med det underliggende Portlandia 

 arctica-førende ler, kommer et ganske adskilt lag med Area pectiin- 

 culoides, var. septentrionalis. De to fra gammelt af kjendte finde- 

 steder i Trondhjems by, nemlig Lademoen (II, 62) og Baklandet 

 (II, 64), viser ogsaa en blandet fauna, der antyder, at de enkelte 

 fossilførende niveauer ikke har været holdt skarpt ut fra hver- 

 andre, endskjønt forholdene ved Nidaros teglverk (II, 65) antyder, 

 at selv leret med Portlandia arctica er afsat paa temmelig dypt 

 vand, idet en opblanding med en saa karakteristisk form som 

 Siplionodentalinm vitreum i utpræget grad har fundet sted. Men 

 hvad vi paa denne lokalitet specielt bør fæste opmærksomheten 

 ved, er at lerafsætningens midtre del karakteriseres ved en saadan 

 masseforekomst af den sidstnævnte dj^pvandsform, at Portlandia 

 arctica selv helt tilba ketrænges, medens denne art karakteriserer 

 ikke blot afsætningens nedre, men ogsaa dens øvre del, saaledes 

 at paa denne maate en gjentaget optræden af denne art finder 

 sted, en forekomstmaate der finder en vis analogi i det delvise 

 skille, mellem de mere lavtliggende terrasser med denne art inden 

 vort omraade og de mere høitliggende, eller med forholdene inden 

 den ytre Kristianiafjords centrale del, sammenlignet med den 



