Nr. 6] KVARTÆR-STUDIER I TRONDHJEMSFELTET 235 



bueformet derom optrædende Portlandia-niveaiiets terrasse i vest, 

 nord og nordøst. Ved Reitgjerdet teglverk er om mulig denne 

 gjentagne optræden af Portlandia arctica endnu mere iøinefaldende, 

 med en mellemliggende aMeling karakteriseret ved forekomsten 

 af Pecten groenlandicus, Portlandia lenticula, Macoma calcaria, 

 Siphonodentaliiim vitreum og Lunatia groenlandica (II, 73), samt- 

 lige her forekommende i en vakker, vid, terrasse 100 — 112 m. o. h. 

 Et liknende fænomen møter ogsaa i Lundemo utprægede terrasse 

 55 — 80 m. o. h., endskjønt her profilets nedre del er faldt væk 

 (I, 32), idet det dypest tilgjængelige viste sig at være kviksand 

 eller k vikler af ubekjendt mægtighet. Denne fortsætter saa opad 

 i en utpræget d^^pvands-zone karakteriseret ved forekomsten af 

 Pecten groenlandicus, Portlandia frigida, Siphonodentalium vitreum 

 og Mesidotea sabini, samt hvad der i dette tilfælde er meget iøine- 

 faldende: nogle ganske faa og ganske smaa eksemplarer af 

 Portlandia arctica, en gjenlevende reliktform fra den foregaaende 

 del af ra-tiden, men overlevende under landplatens dypeste ned- 

 synkning, under Mytilus-niveauets tid, eller kanske rettere, under 

 denne nedrykket paa dypere vand, medens zonen karakteriseres 

 temmelig utpræget ved den massevise optræden af Portlandia 

 lenticula. Derpaa følger i direkte overlagring en hovedsakelig 

 af ler bestaaende afsætning, førende former som Nucula tenuis, 

 Portlandia lenticula og Axinopsis orbiculata. Derover følger saa 

 en afsætning karakteriseret ved forekomsten af Portlandia arctica, 

 var. portlandica-siliqua, og som synes ikke at finde nogen anden 

 rimelig ækvivalent end Portlandia-niveauets afleiringer. Ved Tislaug 

 forekommer ogsaa f. ex. en ved Portlandia intermedia karakteri 

 seret afsætning i en høide av op til 81,9 m. o. h., hvor derved 

 siden af denne intermediært optrædende art ogsaa forekommer 

 saavel Portlandia arctica som Portlandia lenticula. Paa sine steder 

 er dog forholdene noget dubiøse, som f. eks. ved Romuldsli (II, 76), 

 hvor man tiltrods for den med endel af de foregaaende fore- 

 komster nær overensstemmende høidebeliggenhed og tiltrods for 

 den vakkert utformede skiktbj^gning dog blir noget i tvil, om 

 denne er oprindelig eller for en større del kun at betragte som 

 sekundær, med forstyrrelser ved utglidning eller rettere utflytning. 

 En meget vigtig gruppe inden Trondhjemsfeltets loWza-førende 

 afsætninger representeres af de forholdsvis høitliggende lerter- 

 rasser med en eiendommelig YoWm-fauna, tilsvarende den, vi i 

 landets sydøstlige del finder utbredt fra Akersdalen (Skaadalen 

 station), over den store, vide Romeriksslette og videre op gjennem 

 Glommens dalføre til nær henimot Elverum. En meget rik og 

 meget representativ forekomst inden denne gruppe er den, vi 

 støter paa ved Hagabakken (I, 44.56), hvor man i en lerterrasse, 

 59,0 — 101,9 m. o. h., har for sig en individrik, om end artsfattig 



