Nr. 6] KVARTÆR-STUDIER I TRONDHJEiMSFELTET 245 



region, many of which have only recently been reported by the 

 writer. All of the phenomena cited show that in recent geolo- 

 gical times there have been gigantic movements causing the 

 earths crust to heave to and fro, producing conditions which 

 have greatly modified the physical features, climatic conditions, 

 and distribution of life» (L. c. pag. 476). 



Om vi end under tidligere faser av kvartærtiden nok kan selv 

 i vort land, som allerede i det foregaaende utviklet, ha vært vidne 

 til ret betydelige niveauforskyvninger, saa nærmer under den 

 postpleistocæne tid niveau-forskyvningen, hverken inden Trond- 

 hjemsfeltet eller Kristianiatrakten sig endog tilnærmelsesvis de af 

 Spenger anførte værdier; dette forhold har jeg da ogsaa hat 

 anledning til mundtlig at drøfte med ham paa en ekskursion, 

 som vi i fællesskap gjorde til Skaadalen. For »den Mytiliis- 

 førende terrasse fra tiden umiddelbart iør Portlandia arcticas anden 

 indvandring» fandtes her «den marine grænse, 220,8 m. over havet» 

 (Meddel, dansk geol. forening, B. 3, Nr. 16, 1910, pag. 491). Det 

 gir derfor et noget feilagtigt indtryk, naar man ifølge et referat 

 af Bjørlykke's: Norges kvartærgeologi, Kristiania 1913, i Wagner: 

 Geographisches Jahrbuch B. 37, Gotha 1915, pag. 69), let kan 

 forståa det saaledes, at havgrenserne for Christiania 215 — 220 m., 

 Bergen 50 — 60 m., Aalesund 40 m. er nybestemle, skjønt samt- 

 lige er kjendt fra tidligere forskeres undersøkelser. 



Inden Trondhjemsfeltet tinder man denne maximalværdi for 

 den marine grense gjennemgaaende noget mindre, hvorom mere 

 senere. Berghell foreslog, at man skulde sløife betegnelsen M. G. 

 for den marine grense og indføre for Yoldiahavets øverste strand- 

 linje betegnelsen Y. G., for Littorinahavets L. G. og for Ancylus 

 sjøens A. G. (Bull. Comm. Geol. de la Finlande, No. 5, 1896- 

 pag. 4), og det tiltrods for, at man endnu ikke hadde fundet en 

 eneste Portlandia arcticn i de finske lerafsætninger og deres ter- 

 rasser, hvorfor man heller ikke med endog skin av sandsynlighet 

 kunde med sikkerhet afgjøre, hvilket tidsavsnit de øverste strand- 

 linjer egentlig tilhørte (I, 37). For Kristianiatrakten blir det helt 

 ut feilagtig at benytte betegnelsen Yoldia-hauet med hensyn til 

 den øverste strandlinje, og for Trondhjemsfeltet blir det misvi- 

 sende, om end ikke helt igjennem urigtig, netop av den grund 

 at Yoldia arctica vistnok har gjennemlevet Mijtilus-niveauets tid 

 paa noget dypere vand inden dette sidstnævnte omraade. Det 

 af Berghell fremsatte forslag er imidlertid skikket til at frem- 

 kalde nogen forvirring og usikkerhet med hensyn til bruken af 

 de forskjellige betegnelser, hvorfor man ogsaa møter det sæn-syn, 

 at i et og samme arbeide (Ramsay: Det senglaciala hafvets ut- 

 bredning i Sodra Finland) fmder vi 1896 Ramsay anvende, for- 

 uten overskriftens betegnelse, ogsaa »Yoldiahafvet« med den af 



