Nr. 6] KVARTÆR-STUDIER I TRONDH.IEMSFELTET 273 



Helland terrasser, i høiden 193 m. o. h. (Beskrivelse over søndre 

 Trondhjems amt, II, pag. 437). Det kunde i denne forbindelse 

 være verdt at gjenerindre om de talrike og vakre marleker som 

 er fundet ved Nea (II, 101), og de har jo sin betydning, selv om 

 det her endnu ikke er lykkedes at finde fossiler i dem; thi i 

 saadanne marleker findes jo fossiler paa en mangfoldighet af 

 steder, — vi erindre kun f. eks. Collett: »Glaciale Mergelknollen 

 mit Fischrest-Einschliissen aus Beiern im nordlichen Norwegen» 

 (Tromsø museums aarshefter, III, pag. 96 — 104, og Zeitschrift fiir 

 die gesammten Naturwissenschaften, B. 53, 1880, pag. 839). 



Som allerede tidligere berørt er overensstemmelserne med 

 hensyn til Mytilus-niveauets høidemaksimum saa gode, som man 

 ifølge de brukte maaleredskaper kan vente. Terrasserne ved 

 Langevand, Lien, Eidstu — Eggen, By og Sjølen kjendetegner sig 

 som tilhørende et og samme, temmelig skarpt uthævede niveau. 



At vi ved overgangen fra Heimdal til Klæbu like ved passet 

 i Sjølen, 229 m. o. h., finder en ganske liten terrasse, eller kanske 

 rettere terrasseret moræneresl, like øst for passet og i høide med 

 dette, indtil en halv meter lavere, er vistnok et fluvioglacialt fæ- 

 nomen, som vi først og fremst ikke maa sammenstille eller sam- 

 menblande med den marine grense for Mytilus-niveauets vedkom- 

 mende, men som vi heller ikke maa sammenstille med de oven- 

 for nævnte, i nær tilslutning til nævnte niveaus maksimumsgrense 

 paa sine steder optrædende, noget høiere liggende terrasserester. 



Foruten terrasser af den her nævnte fluvio-glaciale art, som 

 tilsynelatende ofte kan gripe forstyrrende ind, har man andre, 

 som tildels er endnu vanskeligere at klare, nemlig saadanne af 

 glacio-marin art. Og her er det som regel kun fossilfund, der 

 med sikkerhet kan lede ut af labyrinten. En lerterrasse af denne 

 gruppe kan nemlig ved en senere forandring i strandlinjens stilling 

 bli utsat for mange forandringer: erosion og utvaskning, utjevning 

 og paabygning. Og ofte svarer da det faunistiske indhold slet 

 ikke, eller kun meget daarlig med terrassens tilsynelatende plads 

 i niveaurækken. Den utstrakte og paa flere steder saa rikt fossil- 

 førende lerterrasse i omgivelserne af Ler station er vistnok, tiltrods 

 for at senere omsætninger og afpudsninger har fundet sted under 

 forskjellige senere tidsafsnit, i sin grundvold at henføre til samme 

 afsætning som den Portlandia-førende terrasse ved Gaua. Fornes- 

 odden er muligens noget yngre og hører vel forsaavidt sammen 

 med Kvaalterrassen, der høiere op synes at gaa over i dalbunden, 

 hvorfor de fossilførende led af denne terrasse her muligens skulde 

 være at søke under elvens niveau. Derimot er vistnok den fossil- 

 førende lerterrasse ved Lundemo teglverk igjen at sammenstille 

 med Ler-terrassen. Like under det merkelige afskalningslag med 

 Portlandia lenticula ved Lundemo teglverk stod en blaagraa, meget 



18 



