284 



P. A. ØYEN 



[1914 



88—110 m. o. h. 

 121—124 » 



Rekstad: Geol. iakttag. nv. siden Hardangerfjord — N. G. U. 

 Nr. 59, aarbok 1911, Nr. II, pag. 8). 



Det blotte gjennemsyn af de her som eksempel oprullede 

 billeder viser tilfulde berettigelsen av min ovenfor faldne uttalelse. 

 Men samtidig vil vi ogsaa se, at det terrassebillede vi faar fra 

 vort eget land, idet vi sammenholder delte med den stratigrafiske 

 utvikling, jeg allerede i det foregaaende har git, gir os en helt 

 anden oversikt end den, som svenske og danske geologer har søkt 

 at gi for deres respektive lande. Det turde vel kanske sies, at 

 den maate, hvorpaa Munthe opfatter og inddeler tiden efter den 

 sidste mere almindelige nedisning, gir et ganske godt uttryk for 

 den blandt svenske geologer utbredte anskuelse, nemlig: — 



Senglacial 



Postslacial 



Arktisk 



Drj^as- 



periode 



Subarktisk 



birk, furu, 



hassel 



Boreal 



Atlantisk 



eketid 



Subboreal 



Ancylus 



Littorina 



Sub- 

 atlantisk 



Limnæa 



Mva 



(Cfr. Munthe: Gottlands Senkvartåra Historia, 1910, pag. 205). 

 Det viser sig da ogsaa, at f. eks. Hogbom har git denne Munthes 

 fremstilling en fremskudt plads i sin oversigt »Schema fiir die 

 spat- und postglaziale Entwickelung in Schweden» (Steinmann 

 & Wilckens: Handbuch der Regionalen Geologie, B. IV, Abt. 3, 

 1913, pag. 114). Men samtidig linder man sammesteds hos Hog- 

 bom, som det synes, ogsaa hel tilslutning til den af De Geer og 

 LiDÉN hævdede kronologi, der søkes helt indpasset i det strati- 

 grafiske skema, mot hvilket vi fra norsk synspunkt og fra historisk 

 synspunkt maa reise indvending mot den sammenblanding, der 

 er gjort med hensyn til Blytt's og Sernander's » systemer*. Vi 

 skal ikke her nærmere dvæle ved den selvmotsigelse, som fra 

 norsk side reiser sig i et saadant skema derved, at f. eks. den 

 subatlantiske 11 m. -strandlinje i det sydøstlige Norge blir forlagt 

 efter vor tidsregnings begyndelse, medens vor nuværende strand- 

 linje sandsynligvis har holdt sig meget nær uforandret i tiden 

 fra vor tidsregnings begyndelse eller kanske noget før. Heller 

 ikke skal vi nærmere hefte os ved det forhold, at store dele af 

 vort lands kvartære afsætninger helt forbigaaes i dette » svenske 

 system«, vi nævne kun store og vidt utbredte afsætninger som 

 dem, der tilhører vort Mytilus-niveau, Portlandia-niveau og Littorina- 

 niveau. Der foreligger her et aapenbart brud. Og det er ikke 



