Nr. 6] KVARTÆR-STUDIER I TRONDHJEMSFELTET 287 



stilling, som den marine grense synes at indta over omgivelserne 

 af Trondhjemsfjordens store, bassinformede del, fra Røberget af, 

 over Ørkedalen, Guldalen, Strinden med Nidelvens dalføre, Sljør- 

 dalen mot Meråker, Værdalen, og videre over Trondhjemsfjordens 

 indre egne, helt til Snaasen. Gradienten er over denne strækning, 

 for denne strandlinje yderst liten, om overhodet merkbar. Det 

 er først mot grensen i Guldalen, ved Singsaas, og i Selbu, samt 

 i Meråker og Snaasen, at det merkes. Men vi maa dog altid 

 erindre, at den maate, ved aneroidbarometer, hvorpaa terrasserne 

 er maalt, kan gi rum for nogen feil, endskjønt for de flestes 

 vedkommende er den sandsynlige maalefeil reducert lil et mini- 

 mum. Man kunde i saa henseende tænke paa terrassen f. eks. 

 ved Hyttebak bro i Selbu, endskjønt tvilen med hensyn til denne 

 ogsaa afdæmpes ved sammenlikning med meget nær samme 

 niveau mellem Grindstad og Stigen. Terrasserne ved Hemveg i 

 Snaasen kunde ogsaa gi anledning til nogen diskussion i saa 

 henseende; men naar vi sammenlikner med den marine grense 

 ved Singsaas, Meråker og Langevand, idet vi samtidig trækkcr 

 sammenlikning mellem forholdene paa dette sidstnævnte sted og 

 ved Hemveg med hensyn til de noget høiere optrædende terrasse- 

 rester, saa gir heller ikke her fænomenerne nogen større grund 

 til mistanke om nævneværdige feil i maalingerne. 



Den forholdsvis jevne stigning af den marine grense gjennem 

 Guldalen, fra 196,8 m. o. h.' i Melhus (I, 89) til 199,.s m. o. h. 

 ved Gaua — Tømme (I, 30) og 201,7 m. o. h. ved Singsaas (I, 16), 

 kunde la formode en marin grense ved selve Trondhjem bj^ af 

 ca. 195 m. o. h., hvilket igjen for denne egn vilde levere omtrent 

 nøiagtig samme differents (17,2 m.) mellem den marine grense 

 og de større lerterrassers niveau, som den vi ovenfor fandt for 

 Gaua — Tømme-profilet, nok et vidnesbyrd om den store lovmæs 

 sighet, der her gjør sig gjeldende med hensyn til disse forhold. 

 Fra Ilsviken til Singsaas er i ret linje ca. 60 km. Den marine 

 grenses stigning paa denne strækning skulde være 6,7 m., hvilket 

 gir en gradient med fald i nordvestlig retning af meget nær 1 m. 

 paa 10 km. eller 1: 10000. Fra Ilsviken til Meråker er i ret 

 linje ca. 70 kiii. Med en antagen marin grense paa førstnævnte 

 sted af 195 m. o. h. og som tidligere meddelt marin grense i 

 Meråker 200,8 m. o. h. (II, 132), skulde differensen bli 5,8 m., 

 hvilket vil levere en gradient med fald i vestlig retning af meget 

 nær 8: 100000. Fra Ilsviken til Hemveg i Snaasen er i ret linje 

 ca. 130 km. Gaar vi ut fra den for Ilsviken antagne marine grense, 

 og sætter vi, i betraktning af den smule usikkerhet, der klæber ved 

 aneroidmaalingen ved Hemveg, den marine grense her til 208 m. o. h., 

 istedetfor som ovenfor fundet 211,3 m. o. h., saa faar vi en differents 

 af 13 m. mellem de marine grenseterrasser paa de lo sleder, hvil- 



