Nr. 6] KVARTÆR-STUDI ER I TRONDHJEMSFELTET 291 



tid, Og de to temmelig godt afgrensede faunaselskaper viser ogsaa 

 til evidens, at adskillelsen er af dyperegaaende art. Det ligger 

 utenfor nærværende afhandlings ramme at gjennemgaa forhol- 

 dene i Kristianiafeltet. Men som jeg allerede i det foregaaende 

 har berørt, viser Trondhjemsfeltet endel særegenheter, der staar 

 i forbindelse med dets bassinartede karakter — deraf ogsaa sam- 

 menblandingen og delvis sammenforekomsten af ra-periodens, 

 Mijtilus-niveauets og Portlandia-niveauets arter eller variationssui- 

 ter. Adskillelsen blir derfor ikke her saa skarp, men grenserne 

 er jo ogsaa her tydelige nok til, ialfald paa sine steder, at kunne 

 iagltas af den opmerksomme forsker, der ser paa forholdene med 

 et uhildet blik. 



Der kunde saaledes f. eks. pekes paa den høitliggende fossil- 

 forekomst, ca. 170 m. o. h., ved Hollum (I, 91). I de gulgraa, 

 forstyrrede lerlag fandtes her Macoma calcaria, Mya truncata, 

 forma typica, Saxicaua pholadis, alle i normale, tempererede for- 

 mer, der maa ha levet paa et noget større dyp, og sier vi om- 

 kring femten favne, saa svarer det jo saa omtrent til Mytilus- 

 niveaiiets strandlinje. Hvad vi skal lægge merke til, er den 

 fuldstændige mangel paa den ellers i trakten rikelig forekom- 

 mende Yoldia-fauna. Endvidere har vi at merke os lagenes 

 forstyrrede karakter og indpresningen i leret af sandlinser, medens 

 det overliggende grus gaar op til en terrasse, ca 189 m. o. h. 

 Det ligger derfor meget nær at anta, at de samme kræfter, der 

 opbyggede denne terrasse, ogsaa virkede forstyrrende paa de 

 underliggende lerlag, og nævnte terrasse gjenkjender vi her som 

 Portlandia-niveauets : forholdene er for saa vidt temmelig analoge 

 med de tilsvarende i Skaadalen, som ovenfor anført. 



Vi kunde endvidere nævne forekomsterne ved Buvasli (II, 

 111) og Sandsætervolden (II, 108), paa det første sted med former 

 som Macoma calcaria, Saxicaua pholadis, Mya truncata, Balanus 

 crenatus, og paa det andet sted former som Macoma calcaria og 

 Balanus crenatus foruten bladaftryk af Dryas octopetala og Salix 

 reticulata. Som jeg allerede i det foregaaende har nævnt, kan 

 der muligens gjøres gjeldende en noget forskjellig opfatning, 

 særlig af den sidstnævnte, i 164,4 — 169,2 m. o. h. liggende fore- 

 komst, men ved Buvasli i en høide af 161,6 — 164, i m. o. h. synes 

 nok afsætningens karakter al hentyde paa noget dypere vand. 

 Hvad vi ogsaa ved disse to forekomster bør merke, er Yoldia- 

 faunaens totale mangel. Skulde det saa medføre rigtighet, hvad 

 der berettes om blaaskjælfund i nærheten af Eggen, 167 m. o. h., 

 med stigende terrasse til 187 m. o. h., saa vilde jo et vigtigt 

 bidrag være levert til traktens geologiske utviklingshistorie, end- 

 skjønt neppe med resultater gaaende ut over dem ved de to 

 ovennævnte forekomster erholdte. 



