Nr. 6] KVARTÆR-STUDIER I TRONDHJEMSFELTET 295 



ved sine talrike detailmaalinger høist fortjenstfulde arbeide 

 >Brædæmte sjøer i nordre Østerdalen» (1915) af Gunnar Holmsen 

 savner man et forsøk paa at lidfæste setedannelsen i vore syd- 

 østlige fjeldtrakter. Jeg har ikke følt mig aldeles sikker paa, om 

 man hos forfatteren kan spore en dulgt tanke i anførselen »længe 

 før de høiest liggende skjælbanker dannedes» (L. c. pag. 2). Men 

 denne, sammenholdt med følgende uttalelse seet i sin historiske 

 belysning: »Efter min opfatning har ikke nogen ny opdæmning 

 fundet sted, men i Glomdalen findes der i likhet med hvad før 

 er beskrevet fra Foldalen flere terrassetrin, som kan tænkes at 

 skrive sig fra stansninger i uttapningen «, synes ikke at late spor 

 af tvil tilbake om, at forfatteren henlægger den hele setedannelse 

 til selve indlandsisens afsmeltning. Om da dermed tænkes paa 

 hen den af mig fremhævede ra-periodes afsmeltningsfase er yderst 

 tvilsomt. Den tilknytning, som forfatteren paa forskjellige punkter 

 søker med svenske forskeres arbeider, skulde nærmest tyde paa, 

 at del er afsmeltningsfaserne i svenske forskeres aand, med hvilke 

 en sammenstilling søkes istandbrakt (L. c. pag. 139 — 140). Ja 

 forfatteren har den prisværdige egenskap at være saa nøktern 

 med hensyn til at tidfæste disse setedannelser, at han end ikke 

 synes fristet dertil i sin populære fremstilling i dagspressen 

 (Aftenposten, 19ffl5, Nr. 589), hvor vi kun ganske liketil faar 

 høre, at af disse setesjøer »den øverste og ældste har ligget i 

 niveau ined skaret mellem Tunna og Orkla der, hvor veien til 

 Kvikne nu gaar, og den laveste og sidste har havt udløb nord- 

 over Rugldalen til Gula«. 



Imidlertid gav ieg ved en tidligere anledning, under en dis- 

 kussion i Norsk geologisk forening 19-2^08, »en fremstilling av, 

 hvorledes man kan komme til en aldersbestemmelse av disse 

 terrasser (Norsk geologisk tidsskrift, B. I, No. 13, 1909, pag. 45), 

 men noget referat heraf er ikke blit levert. Det kunde ogsaa 

 kanske for mange synes, som om for meget hypothetisk stof let 

 vilde indsnike sig i et saadant forsøk, men jeg antar dog, at 

 hvad Da vis uttaler i sin af handling » River Terraces in New 

 England « (Bull. Mus. Comp. Zoology, Harvard College, Vol. 38, 

 Geol. Ser. Vol. V, No. 7 (1902), pag. 326) har fuld berettigelse, 

 og for at bruke hans egne ord: »with no more delay than is 

 required for the citation of the following pertinent extract from 

 Playi AIRS Illustrations of the Huttonian Theory of the Earth. 

 After pointing out that to wait for the completion of discoveries 

 in other sciences before theorizing in geology »would not be 

 caution, but timidity, and an excess of prudence fatal to all 

 philosophical inquiry«, this lucid writer of a century ago pro- 

 ceeds as follows: — »The truth, indeed, is, that in physical 

 inquiries, the work of theory and observation must go hand in 



