Nr. 6] KVARTÆR-STUDIER I TRONDH.IEMSFELTET 29 < 



bekostning, hvilket vi vet har været tilfældet ogsaa i Trond- 

 hjemsfeltet, saa tinder vi ikke inden det sidstnævnte omraade 

 yo/d/a-faunaen opbevaret i et finslemmet materiale som fra r«- 

 perioden, men i et niere sandblandet, et utvaskningsprodukt fra 

 de fra ra-perioden levnede moræner og strandterrasser, altsaa et 

 mere lokalt, ikke setesjøernes afklarede, glacio-marine materiale. 

 De fremrykkende bræer under denne tid har altsaa ikke formet 

 sig som et indlands brædække, der har evnet at dæmme sjøer 

 op til afløp mot Trondhjemsfeltets i nordvest liggende fjordarme. 

 Bræerne har kun antat mere beskedne dimensioner i form af 

 dalbræer, saaledes som jeg f. eks. ved en tidligere anledning 

 beskrev fra Atnadalen (Arch. for Mathm. og Naturv., B. XXI, 

 Nr. 7, pag. 39 — 43). Og disse dalbræer har saa dæmmet bræ 

 sjøer efter den almindelige regel for glacio-lakustrine forekom- 

 sters dannelse. Hvor der saa forefandtes et passende afløpssted 

 over fast fjeldgrund, der kunde gi anledning til et forholdsvis 

 langvarigt vandstandsniveau i nær samme høide, kunde man 

 ogsaa nu erholde utprægede terrasser, i høidebeliggenhet afstemt 

 efter pashøiden, som f. eks. ved Jutulhugget nær Barkald station 

 med tilsvarende terrasser i selve Østerdalens hoveddalføre. Men 

 i almindelighet blev under denne tids som regel forholdsvis hyp- 

 pig vekslende vandstand i de opdæmmede sjøer terrassedannelsen 

 ikke saa gjennemført, men mindre fremtrædende, og derfor ogsaa 

 tilsynelatende mere uregelmæssig. Seter, som minde om tidligere 

 bræsjøer af denne type, tinder vi paa en række forskjellige steder. 

 Men haand i haand med afsmeltningen af Portlandia-niveauets 

 bræer tømmes ogsaa de sidste store bræsjøer i vort land for kun 

 at efterfølges af mindre, til høifjeldet knyttede forekomster, saa- 

 dan som endnu nogle faa, sparsomme rester viser. 



Portlandia-niveauet. 



I det foregaaende er nu allerede klargjort, hvorledes i det 

 trondhjemske, paa samme maate som i den sj^døstlige del af 

 vort land, Portlandia-niveauet representeres ved de store lerter- 

 rassers afsætninger i en høide af omkring 175 — 185 m. o. h., angit 

 med en midlere værdi ; de kan strække sig noget høiere op end 

 denne middelværdi, men ogsaa gaa noget lavere ned. Hvad der kan 

 sies særlig at karakterisere dette niveau, er, som ogsaa allerede 

 i navnet betegnet, den tildels rikelige forekomst af Portlandia arctica 

 Gray selv i dette forholdsvis høitliggende niveau. Dette er for- 

 saavidt en forekomstmaate, der har sin fuldstændige analogi i de 

 talrike og rikt fossilførende forekomster paa Romeriksletten, som 

 jeg allerede for længere tid siden har henledet opmerksomheten 



