Nr. 6j KVARTÆR-STUDIER I TRONDHJEMSFELTET 301 



heten ved de tidligere omtalte, over den marine grense, høitlig- 

 gende terrasser, som f. eks. ved Hyttebak bro i Selbu, nordvest 

 for Langevand, ved Grindstad og Stigen i nærheten av Selbu- 

 sjøen, og ikke at forglemme ved Hemveg i Snaasen. Med de her 

 opregnede, forholdsvis nøie til den marine grense knyttede ter- 

 rasser, maa dog ikke sammenblandes de terrasseformer, som jeg 

 i foreliggende afhandling allerede ovenfor (side 197) har beskre- 

 vet. Heller ikke maa vi hermed sammenblande det fra Sjølen 

 (pashøide 226,7 m. o. h.) omtalte fænomen (II, 87). 



Den i det foregaaende beskrevne terrasse nær Hyttebak bro 

 i en høide af 210 m. o. h. indtar jo i denne forbindelse paa 

 grund af sin utprægede terrassekarakter og fremskudte stilling 

 en ganske særegen plads, hvis der ikke ved den utførte aneroid- 

 maaling rent tilfældigvis skulde klæbe en eller anden helt uventet 

 feil. Nu. maa man naturligvis ogsaa ta med i betraktning, at 

 en enkeltterrasse, selv om den, som i dette tilfælde, er af en 

 fremtrædende karakter, og ialfald inden det engere omraade af 

 forholdsvis vedholdende art, nok kan skyldes en eller anden 

 lokal aarsak, som jo ikke er saa ganske ukjendt fra større ned 

 isningsomraader. Vi maa ogsaa erindre, at feilmaalingen i til 

 fælde ikke behøver at ha været særdeles stor for at frembringe 

 den differens, der er til sammenlikning med det tilsvarende 

 niveaus beliggenhet ved Singsaas og Meråker jernbanestationer. 



Noget anderledes stiller imidlertid forholdet sig med hensyn 

 til de andre i samme forbindelse nævnte terrasser. Først og 

 fremst paa grund af disse terrassers utseende og bygning, som 

 lar formode, at deres forbindelse enten med stormbølger eller med 

 bræers indvirkning ikke er saa særdeles fjern. Det førstnævnte 

 fænomen har jeg fundet representeret ogsaa i Akersdalen. Derimot 

 har det inden sidstnævnte trakt ikke hittil vadret mulig at finde 

 bræindvirkning i forbindelse med terrasser over den marine grense, 

 men vel at merke, ikke saa særdeles langt under, som bevis for, 

 at selv inden ra-periodens senere afsnit hadde man her en hav- 

 stand, der ikke afvek saa særdeles meget fra Mytilus-niueaiiets 

 marine grænse. Det er derfor ikke utelukket, at vi f. eks. inden 

 Trondhjemsfeltet kunde møte merker efter en noget høiere hav- 

 stand under ra-periodens senere afsnit end paa Mytilus-niveauets 

 tid. Ja, den foregaaende utvikling har endog vist os, at saa 

 rimeligvis har været tilfældet for de ytre, perifere deles vedkom- 

 mende; og hvor langt mot de centrale dele saa dette kan spores, 

 afgir de hittil anstillede undersøkelser ikke noget sikkert holde- 

 punkt til at bedømme. De her nævnte terrassers utseende er, 

 naar undtas den ved Hemveg i Snaasen, af en saaden karakter, 

 at man ikke vilde ha saa let for at tænke paa, at de skulde ha 

 noget med en vandflate at gjøre, hvis ikke deres spredte belig- 



