306 P. A. ØYEN [1914 



Eksakt at angi selve strandlinjen vil inden Trondhjemsfeltet, 

 som inden Kristianiafeltet, for en saadan tid som Portlandia- 

 niveauets, netop paa grund af en saadan tids ofte irregulært vir- 

 kende littoralkræfters karakter, falde meget vanskelig, saa meget 

 mere, som akkumulationen er en grundtvandsafsætning, og fau- 

 naen som regel mangler littoralelementerne. At der til de utbredte 

 og meget fremtrædende grundtvandsterrasser ogsaa svarer afsæt- 

 ninger paa dypere vand, kan vi vistnok gaa ut fra som en selv- 

 følge, men skarpt at holde disse ut for sig er i de fleste tilfælder 

 vanskelig. Vi kan fæste blikket ved de i det foregaaende om- 

 handlede blandingslokaliteter, og der vil det som regel ikke være 

 vanskelig at spore foreliggende gruppes elementer. Der er pekt 

 paa saadanne faunistiske forhold i det ovenfor utviklede, likesom 

 ogsaa enkelte steders stratigrafiske særegenheter er behandlet, 

 forsaavidt det gjelder en utskillen af de enkelte led i den ellers 

 ved kontinuerlige transformationer sammenknyttede række: ra-iid 

 — — Mytilus-niueau — — Portlandia-niveau, og anderledes end 

 mellem disse indbyrdes er heller ikke overgangen fra det sidst- 

 nævnte niveau til det følgende Littorina-niveaii. Af den foregaa- 

 ende fremstilling følger ganske naturlig, at det ligger helt utenfor 

 den nøkternt arbeidende kvartærgeologs arbeidssfære fortiden at 

 finde nogen tilknytning til de vidtflyvende, hypothetiske eller 

 hyperhypothetiske anskuelser, der er kommet tilorde i Andr. 

 M. Hansens senere arbeider, og hvis karakter ret er traadt i 

 dagen i den utrerede utopi, han nylig i populær form har levert 

 i »Naturen« (1915, Nr. 11, november, pag. 327 — 340), en artikel, 

 der ikke har bidrat til at hæve anseelsen af dette ellers meget 

 fortjenstfulde og utmerkede tidsskrift. 



Hovedniveauet i Trondhjems omegns lerterrasser dannes af 

 to utprægede trin med et ganske svakt mellemliggende, som 

 allerede i det foregaaende nævnt, og for de to utprægede trins 

 vedkommende finder de sin tilsvarende analogi i Ilsvikens klippe- 

 terrasser. Høiden af disse har været angit til henholdsvis 177,8 og 

 161,1 m. o. h. Imidlertid gjorde jeg det sandsynlig, at hvad der 

 har været nivellert, er selve terrasseflaten og ikke den indre 

 brytningskant, der svarer til de respektive terrassers marine grense 

 eller strandlinje, idet jeg for disse paa grundlag af aneroidobser- 

 vationer angav henholdsvis 182,6 og 164,7 m. o. h. (II, 6). Paa 

 grund af den smule usikkerhet, som klæber ved disse maalinger, 

 og paa grund af usikker identificering af de maalte punkter, skal 

 vi ved denne leilighet ikke opholde os saa meget derved, men 

 derimot vende vor særlige opmerksomhet mot den tvedelte klippe- 

 terrasse. Dette er et fænomen, hvortil vi fmder fuldstændige 

 analogier paa en række punkter; her skal kun opmerksomheten 

 henledes paa det i det foregaaende meddelte profil fra Kilebu. 



