324 p. A. ØYEN [1914 



forstyrret, dette saa meget mere, som Arcinella ogsaa forøvrig 

 viser ganske samme, morfologiske forhold; dette igjen gir et 

 fingerpek om, hvor forsigtig man i det hele nødvendigvis maa 

 være, særlig naar man staar like over for uregelmæssigheter af 

 den art, at ler i fuldstændig opløst, vellingagtig form har været 

 i bevægelse, med senere paafølgende, mere regelmæssige akku- 

 mulationsforhold. 



Det var derfor ogsaa i dette tilfælde af saa meget større be- 

 tydning, at det i august 1901 lykkedes mig at bestemme saavel 

 den opad begrensende strandlinje for forekomsten af Arcinella, som 

 ogsaa karakteren af det geologiske niveau, dens første indvandring 

 til vort land tilhører, idet jeg nemlig ved Nyheim (Leksdalen) 

 paatraf en under arbeide værende kjeidertomt, hvor der øverst 

 kom grus af ca. 1 m. mægtighet, og derunder var en tilgjengelig 

 skjæring af ca. ^/i m. dybde i blaagraa, grusblandet og sand- 

 blandet ler, der viste sig fossilførende med: Cardiiim edule Lin., 

 Montacuta bidentata Mont., Abra alba Wood., Thracia truncata 

 Brown var., Arcinella plicata Mont. og Buccinum undatum Lin. 



Som man ser, staar man her like over for et faunistisk sel- 

 skap af samme karakter som det, jeg ved flere tidligere anled 

 ninger har paavist som karakteristisk for Pholas-niveauet. Det 

 staar nu tilbake at bestemme dettes øvre grense. Nyheim ligger 

 paa en noksaa vel utpræget terrasse, der opad gaar mere grad- 

 vis over i den nærliggende Lunds terrasse, der ifølge min ane- 

 roidmaaling laa 11 — 12 m. høiere end Nyheim og ca. 3 m. høiere 

 end Lunds gaardsplads. Ifølge opgaver, der ogsaa rigtignok kun 

 er aneroidsbestemmelser, fra Norges geografiske opmaaling, hadde 

 broen nær Lund en høide af 105 m. o. h. og Lunds gaardsplads 

 en høide af 122 m. o. h. Pholas-niueauets grense skulde saaledes 

 her bli ca. 125 m. o. h. 



Om vi nu sammenlikner denne bestemmelse af Pholas- 

 niueauets grense med den i Kristianiafeltet fundne, og videre 

 sammenlikner høideforskjellen mellem Nyheim fossilfindested og 

 terrassegrensen ved Lund, samt endelig de stratigrafiske forhold 

 ved Nyheim, Grorud og Hovlandsmo, saa ser vi en sammen 

 hængende kjede af overensstemmelser, der er for store til at 

 være uttryk for noget andet end et ganske generelt forhold, saa- 

 vel med hensyn paa topografisk som stratigrafisk-faunistisk og 

 dynamisk karakter ved dette eiendommelige niveau, saavel i den 

 sydlige som nordlige del af vort land; i denne forbindelse er det 

 nok forsaavidt at henvise til min af handling »Nye bidrag til 

 bestemmelse af Pholas-niveauet« (Christiania Vid. Selsk. Forh. 

 1907, Nr. 2). 



Dermed har vi vundet et lite indblik i de eiendommelige 

 forhold, der frembringer og medfører de livsbetingelser, der 



