338 _ P. A. ØYEN [1914 



berettiger dog, til en vis grad ialfald, omtale selv paa dette sted. 

 Profilerne visle nemlig: — 

 Øverst graa ler 

 Derunder sand 

 Derunder rullestensgrus 

 Nederst blaagraa, fossilførende ler. 



Der kan være noksaa stor sandsynlighet for, at de mellem 

 lerlagene liggende sand- og rullestenslag netop er afleiringer fra 

 Madra-niveauets tid, utført af elven og afleiret paa forholdsvis 

 grundt vand, medens det overliggende lerlag er afsat som utvasket 

 lerslam under den følgende Tapes-niveaiiets tid; riktignok er fos 

 siler til bekræftelse heraf ikke fremfundet, men det er vel ogsaa 

 mindre sandsynlig, at et marint moUuskliv har kunnet utvikle 

 sig noget sj^nderlig her inde i den trange, af forholdsvis brakt 

 og slamrikt vand fyldte fjordarm. I et hvert fald bør vi merke 

 os, at Fornesodden synes at ha været nær uberørt af det store 

 lerfald i 1345, og vel saaledes sandsynligvis ogsaa af mange 

 ældre lerfald (Helland & Steen: Kart over Guldalen med an- 

 givelse af lerfaldet 1345). Det er interessant at se, at dalbunden 

 ved Jagtøien og videre ned mot Gulosen ogsaa antages uberørt 

 af saadanne forholdsvis nye, men dog betydelige lerfald, hvorved 

 ogsaa de øvre lerafsætninger inden dette omraade vinder i geo 

 logisk interesse. 



Vi vet ogsaa fra andre omraader, at del her omhandlede tids- 

 rum har vist betydelige forandringer i isostatisk henseende. De 

 svenske geologer opererer med sin anc3'lussjø og sin ancyluslid, 

 betegnelser, som ingen anvendelse kan finde i norsk kvartær- 

 geologi, fordi at disse navne paa den mest ensidige maate er 

 knyttet til det baltiske omraade. De danske geologer har benyttet 

 den mere almindelige betegnelse »Den nordeuropæiske fasllands- 

 tid« (Medd. dansk geol. forening, B. 3, Nr. 14, 1908, pag. 169 flg.), 

 hvis forhold i Danmark har vakt adskillig diskussion (L.c. pag. 

 236 flg.). Den anskuelse, som Hintze har hævdet, og som har 

 fundet sit uttryk paa det kart, han har vedføiet sin afhandling 

 (L. c. tavle 7), stemmer meget godt overens med det karl, 

 »Europe after the Epoch of the Last Great Baltic Glacier<, som 

 James Geikie har git i »The Great lee Age«, 1894, Pl. XII, pag. 

 490, og som han henlægger til »Lower buried forest« (L. c. pag. 614), 

 og hvoraf vi vedføier denne forskers sidsle beskrivelse, idet vi 

 erindrer den fra vor her fulgte klassifikation afvikende gruppe- 

 ring af de forskjelhge tidsafsnit: »The Lower Forestian epoch 

 — one of genial conditions — was ushered in by what appears 

 to have been a widely exlended movement of elevation. The 

 British Islands were not only united to themselves but to the 

 Continent, while the uplifl of the Scandinavian lands converted 



