Nr. 6] KVARTÆR-STUDIER I TRONDHJEMSFELTET 371 



jeg netop ovenfor henledede opmerksomheten paa, eller ogsaa 

 delvis kan tilhøre et noget senere afsnit af samme niveautid. 

 Den terrasse, 35 m. o. h. (II, 71), som vi tinder i nærheten, over 

 mot Singsakerbakken, tilhører ogsaa denne gruppe. Den terrasse, 

 som vi i Værdalen tinder af noksaa stor utbredelse i høiden 26 

 m. o. h., maa vistnok ogsaa henføres til en saadan overgangs- 

 gruppe, hvilket vinder i sandsynlighet derved, at den nærmer 

 sig til terrasser i høiden 30 — 37 m. o. h., som er meget utbredt 

 forekommende og f. eks. ved øvre Stiklestad undtagelsesvis gaar 

 op til 43 m. o. h. og ved Vinne kirke endog til 43,6 m. o. h. 

 Liknende forhold tinder vi ogsaa i Skatval, hvor ved Sve fossil 

 førende afsætninger af denne niveaugruppe forekommer saavel 

 44 m. o. h. (II, 144) som 35 m. o. h. (II, 140). Nær Holan fmdes 

 fossiler 36 m. o. h. (II, 138). Og forholdene i Stjørdalen synes 

 ikke at være væsentlig forskjellige, idet man ogsaa her, i nær- 

 heten af Hell station, tinder terrassen ved Røddesve 44,7m.o.h. 

 (II, 123) og terrasserne ved Stjørdalen prestegaard 33 m. o. h. 

 (II, 124). Reppespladsterrassen, 27,3 m. o. h. (II, 122), hører vist- 

 nok til samme gruppes overgangsfofmer, paa samme maate som 

 tilfældet var ved de lavere terrasser i Værdalen. Det er mulig, 

 at den terrasse, der er maalt ved Horg kirke, 48 m. o. h. (I, 30), 

 kan være maalt litt for høit eller, at det ogsaa kan være en op 

 skylningsterrasse, eller ogsaa slutte sig nær til heromhandlede 

 niveau som tilhørende afslutningen fra den foregaaende tid; thi 

 niveauet selv synes ogsaa inde i Guldalen at optræde i meget 

 nær samme høide som ovenfor fundet paa andre steder, idet vi 

 sporer det i terrassen ved Flåa kirke, 44,5 m. o. h. (I, 43), hvor 

 dalbundterrassen omkring Ler station 24,4 m. o. h. (I, 43) viser 

 det fra Værdalen og Stjørdalen ovenfor omtalte fænomen. Nive 

 auets begrensningslinje opad holder sig altsaa over hele den indre 

 og centrale del af vort omraade meget nær i samme høide, eller 

 med andre ord: Triuia-niueauet \iser paa samme maate som det 

 foregaaende, Tapes-niveauet, for denne egn et gradientfald, der 

 meget sterkt nærmer sig nul i hvilkensomhelst retning. Det er der- 

 for grund til at anta, at forsaavidt det gjelder gradientfaldet over 

 mot de vestlige, mere perifere dele af omraadet, vil forholdet 

 ogsaa være meget nær det samme som for foregaaende niveau. 

 Før vi imidlertid gaar over til en nøiere beskrivelse af dette 

 fænomen skal vi se litt paa en fossilforekomst fra et sandtak i 

 prestegaardsskogen paa Frosta, ca. 30 m. o. h., hvor der i denne 

 høide brer sig en moliknende terrasse med gruslag øverst. Blandt 

 fossiler, som stud. real. Jørstad bragte mig fra dette sted, utpluk- 

 kedes og bestemtes følgende arter: — 

 Mytilus edulis Lin. Almindelig. 

 Mytilus modiolus Lin. Sjelden. 



