384 p. A. ØYEN [1914 



Likeledes er den »Correlalion of Clinialic, Racial, Culture & Life 

 Stages«, som Osborn gav sammesteds pag. 233 af megen inter- 

 esse, idet man her i en grafisk fremstilling faar gjengit, hvad der 

 ovenfor (cfr. foreliggende afhandling pag. 256 — 257) blev refererel 

 efter Osborns afhandling. Det kan her være af særlig interesse 

 at merke sig, at Daunstadiet blir betraktet som grensen mel 

 lem palæolithisk og neolithisk tidsalder, og at Gschnitzstadiet 

 opføres som grense mel lem rensdyrtiden, den arktiske tundra- 

 og steppeperiode paa den ene side og den recente skogtid paa 

 den anden side. Dermed ser vi, at Osborn nu iaar er naaet 

 frem til en ganske liknende og tilsvarende korrelation for disse 

 forhold, som den jeg gav allerede for syv aar siden (Cfr. forelig 

 gende afhandhng pag. 238—239). 



Ved betraktningen af nutidsforholdene er det især to fæno- 

 mener, der gjør krav paa vor specielle opmerksomhet — det er 

 klimatets og strandlinjens oscillation. Vi har gjennem den geolo- 

 giske utvikling lært virkningen af disse at kjende paa forskjellig 

 maate. Og likesom vi begyndte og fortsatte vore undersøkelser 

 ut fra de i nutiden virkende kræfter, saaledes vender vi nu til- 

 bake til selve utgangspunktet, for paa den maate at knytte nu 

 tiden til fortiden. 



Det er jo i og for sig karakteristisk for nutidens klimatolo- 

 giske, eller rettere meteorologiske videnskap, at vi idethele kan 

 støte paa et uttryk som » hypotesen om klimaets uforander- 

 lighed« (V. H. Ryd: Bidrag til bestemmelsen af meteorologiske 

 elementers perioder, 1915, pag. 9). Fra min egen studietid er- 

 indrer jeg, at det næsten bestandig lød omvendt, » hypotesen om 

 klimaets foranderlighed «, og denne sidste version turde endnu 

 være meget almindelig, om ikke den almindeligste i geologiske 

 kredse. Ubetydelig som forskjellen mellem disse to versioner 

 tilsynelatende kan være, skiller den ikke desto mindre geologerne 

 i to grupper, inden hvilke det geologiske tankesæt er temmelig 

 vidt forskjelligt, og som regel høster man ved literaturstudier 

 den erfaring, at det i almindelighet er noksaa let at afgjøre fra 

 hvilken af disse to leire en geologisk afhandling skriver sig, selv 

 om spørsmaalet ikke direkte berøres. I den moderne kvartær- 

 geologi tør man vel nu si, at en af de ledende linjer og en af 

 bærende kræfter netop er theorien om klimatets veksling. Det 

 er vistnok netop i bevidstheten herom, at man har faat iverksat 

 en fast institution, »Commission Internationale des Glaciers«, 

 hvis opgave det netop er at samle de fakta, som til enhver tid 

 maatte erhverves angaaende disse forhold, søke kjendskapet til 

 dem utvidet og sammenarbeide de indvundne resultater paa en 

 saadan maate, at de kan bli tilgjengelige og anvendbare ved 

 fortsatte studier over klimatets vekslinger i nutid og fortid. For 



