Nr. 6] KVARTÆR-STUDIER I TRONDHJEMSFELTET 401 



berg, Hestehagen (Sparbu), Stenkjær teglverk, Smaaaasan, Ind- 

 bryn. Nybyen (Stenkjær), Sunnan (Snaasenvand). Denne sydlige, 

 ved vor syd- og vestkyst forekommende art gaar dog ogsaa et 

 stykke ind i den arktiske region. 



Nucula tenuis Mont. forekommer ved Lundemo, Kvaal jern- 

 banebro, Meeggen, Jagtøien, Vollan, Kroksæt, Hovs utmark (Ørlan- 

 det). Fjæren (Ørlandet), saavel i forma typica, som var. expansa 

 og var. infkita ved Ytterland, Baklandets teglverk, Nidaros tegl- 

 verk, Lilleby (Trondhjem), Reitgjerdet, Romuldsli, Kammene, saa- 

 vel i forma typica som var. expansa ved Fjerheimsfos, Nygaard 

 (Klæbu), Reppe teglverk, nær Stjørdalen gamle kirke, Stuberg. 

 Hr. Martin Moe har sendt mig den fra Stubbergmyr (Hell st.). 

 Nucula tenuis var. in flata kj endes ogsaa fra de glaciale afsætnin- 

 ger ved Oban (Skotland). Og var. expansa har jeg fundet flere 

 steder i den sydøstlige del af vort land, f. eks. ved Sandefjord 

 teglverk sammen med Area glacialis og ved Tønsberg teglverk 

 sammen med Portlandia arctica. Den forekommer ved vor kyst 

 i nutiden i to forskjellige varieteter, typica og expansa (Moll. Reg. 

 Aret. Norv. pag. 33, 34). Whiteaves opfører fra Kanada forma 

 typica og inflata af N. tenuis og opfører A^. expansa som en egen 

 art (Marine Invertebrata of Eastern Canada, 1901, pag. 122 — 123). 

 Saavel N. tenuis som expansa angies af Dawson som fossilt 

 forekommende fra flere steder (Canadian lee Age, 1893, pag. 240). 



Nucula antiqua Michels & Adams forekom ved Fjerheims- 

 fossen. Denne art kjender man IVa Westbrook (Maine) i smaa 

 former, der har stor likhet med A^. expansa Hancock juv., ja til- 

 dels endog har været opfattet som identisk med denne varietet. 

 Forholdet blir derfor her et noget liknende som ved Fjerheims- 

 fossen, hvor ogsaa de to arter synes at løpe over i hverandre. 

 M. Sårs ansaa Nucula antiqua fra Maine som identisk med A^. 

 expansa, og den har i det ytre stor likhet med N. tenuis skrapet 

 i Kvænangen af Sparre Schneider. 



Leda pernula Mull. forekom ved Meeggen, Vollan, Hovs ut- 

 mark (Ørlandet), Størset, Fjæren (Ørlandet), Ytterland, Kalvaa- 

 bakken, Lademoen, Ilsviken, Baklandets teglverk, Nidaros tegl- 

 verk, Romuldsli, Fjerheimsfos, Ranheim teglverk, Hommelvik 

 teglverk, Reppe teglverk, Stuberg (HI), Sortesbækken (Reppe), 

 Værdalsskredet 1893, Reppe (Værdalen), Skavdalen, Ekre-Dale 

 (Snaasen). Ved Hoven (Kalvelladalen) traf man i 24 m. dyp 

 en sterk vandaare, der førte med sig fin sand med smaa brud- 

 stykker af skjel, hvoriblandt Leda pernula. Hr. Martin Moe 

 har sendt mig den fra Stubbergmyr Hell st.). Denne art er meget 

 almindelig i lerafsætningerne i den sydøstlige del af vort land, 

 og den er ogsaa kjendt fra Kanada, saaledes f. eks. fra R. du Loup, 

 hvor der ogsaa er fundet en eiendommelig kort og relativt høi 



26 



