460 i>. A. ovKN [1914 



det en vis interesse at undersøke denne sidste noget nærmere. 

 Den bestemtes af Nordgaard til 30 m. o. h. (L. c. 1907, Nr. 7, 

 pag. 18), og den synes at komme igjen paa andre steder, saa 

 ledes f. eks. ved selve Trond hjems b}-, hvorfra stadsingeniør 

 Chr. Grøndahl i 1904 indsendte fra Gløshaugen til universite 

 tets glacialsamling en prøve af sandblandet grus, hvori forekom 

 talrike brudstykker af Myfilus ediilis Lin. og nogle faa rester af 

 IJttorinn littorea Lin., lat i en veiskjæring for den tekniske høi- 

 skole i en høide af ca. 85 m. o. havnevæsenets nulpunkt. Like 

 saa forekommer 30 — 37 in. terrassen meget utbredt i den nedre 

 del af Værdalen, men gaar ved øvre Stiklestad undtagelsesvis op 

 til 43,0 m. og ved Vinne kirke til 43,6 m. o. h. Dette viser, at 

 man her staar like over for Trivia-nweaiiets terrasse, hvilket 

 derfor ogsaa er det sandsynlige med hensyn til Gløshaugens 

 terrasse i Trondhjem, hvor man ogsaa har Singsaker og Heste 

 hagens terrasser, 35 m. o. h. Anderledes er det med den i Vær 

 dalen meget utbredte 26 m. -terrasse, og det er vel ganske rime 

 lig, at denne staar i forbindelse med det havniveau, hvortil man 

 omkring den indre del af Trondhjemsfjorden linder en gruppe 

 skaldynger knyttet. Langs denne saaledes mere almindelig op 

 trædende strandterrasse har derfor ogsaa rimeligvis Stenkjær 

 skaldyngens folk efter al sandsynlighet holdt til. Men denne 

 strandterrasse staar i forbindelse med en strandlinje af betydelig 

 nyere dato end Trivia-niveaiiets høieste og mest utprægede. Saa 

 ledes tilhørende el forholdsvis nyt afsnit af Trioia-nineanets tid, 

 rykker Stenkjærdyngen temmelig langt op mol vor egen tid. 

 Mere end halvparten af landets stigning fra vort første Jæder 

 skaldyngefolks tid til vor egen er foregaat, førend Stenkjærdynge 

 folket streifer om ved den indre del af Trondhjemsfjorden. 



Da det nu ad geologisk vei er lykkedes at bestemme den 

 omtrentlige tid for Slenkjærdyngens arktiske stenalder, kan 

 det ha sin interesse at se, hvordan dette har virket tilbake paa 

 den løpende litteratur, og tillike kan det ha sin interesse at 

 undersøke, om tilsvarende forekomster findes |:»aa andre steder 

 i vort land. 



Hansen fandt jo i sin lid, at >der er imidlertid flere merker 

 som taler for, at menneskets indvandring har fulgt temmelig 

 nær ind på slorbræen« (Del norske geografiske selskabs årbog, 

 H, 1890—1891, pag. 32). Og Nummedal fandt, at Stenalders- 

 fundene paa kysten af Romsdals amt< (Aftenposten 19 V 12, Nr. 

 188) nærmest kunde grupperes sammen med Maglemosefundel, 

 altsaa tilhørende en tid forut for den egentlige, med Tapes- 

 nweauet sammenfaldende kjøkkenmøddingtid. Hverken Hansens 

 eller Nummedals anskuelse har hittil kunnet bekra^fles fra geo 

 logisk synspunkt og interesserer os derfor i denne forbindelse 



