Nr. 6] KVARTÆR-STUDIER I TRONDHJEMSFELTET 465 



forrige uge undersøgt en affaldsdynge paa Samnesvold ved Bar- 

 dal paa et andet sted paa Bardal tindes den bekjendte 



tielleristning, den merkeligste i landet, som skriver sig dels fra 

 stenalderen, dels fra broncealderen.« Rygh og Nordgaard beskrev 

 derpaa skaldyngen paa Hammersvolden i Beitstaden 26 m. o. h., 

 med en antagelig strandlinje ca. 20 m. o. h., og efter deres me- 

 ning synes alt at tyde paa en betydelig alder for bopladsen« 

 (Det kgl. norske Vid. Selsk. Skr. 1910, Nr. 6, pag. 22—26). 

 Petersen beskrev saa senere »En boplads fra yngre stenalder 

 paa Hammersvolden i Beitstaden < mere utførlig, og efter hans 

 antagelse > skulde Stenkjærdyngen saaledes være noget ældre end 

 Hammersvoldbopladsen, og aldersforskjellen skulde svare til en 

 landhævning av ca. 5 m.« (L. c. 1912, Nr. 1, pag. 14). Den 

 ovennævnte helleristning ved Bardal blev ogsaa undersøkt af 

 Rygh og Nordgaard; foruten ristninger fra broncealderen inde 

 holder den ogsaa elgfigurer af den nordskandinaviske ristnings- 

 gruppe tilhørende stenalderen (L. c. 1910, Nr. 6, pag. 26 — 30). 

 Elg og ren paa helleristninger i det nordlige Norge er ikke netop 

 sjeldne; foruten ristningen paa Bardal kjender man f. eks. rens- 

 dyrtegninger fra Hell station (Aarsberetn. foren, norske fortids 

 mindesm. bevaring, 1898, pag. 143). Liknende figur har man 

 fra Stod (L. c. 1898, pag. 145). Elgfigur har man ogsaa fra 

 Næsset (Romsdalen) (Det kgl. norske Vid. Selsk. Skr. 1900, Nr. 7). 

 Helland beskrev helleristninger fra Melø (L. c. 1900, Nr. 8) 

 saavel med ren som elg. 



I nær til vort omraade grensende strøk har man ogsaa fun- 

 det bopladse fra endnu nyere tid, saaledes i Hestneshulen paa 

 Hitteren fra ældre jernalder (L. c. 1910, Nr. 2, pag. 48), og 

 >Bjørneremsfundet maa tilhøre folkevandringstiden, nærmere 

 bestemt det Ste aarh. e. Kr.« (L. c. 1912, Nr. 12, pag. 40). 



Fra disse betragtninger af de lokale forhold kunde det ha 

 sin interesse at se et øieblik videre utover i tid og i rum. Naar 

 vi lar folkeracerne fra den europæiske palæolithiske tid passere 

 revy, fra de ældste dolichocephale til de yngre brachycephale 

 (Gustaf Retzius: Crania Suecica Antiqua 1899, pag. 42), saa 

 møter os der et billede motsat af det, vi finder blandt stenalders- 

 folket (L. c. pag. 31) i Sveriges neolithiske tid, hvor vi fra de 

 ældste brachycephale passerer over til de yngste dolichocephale 

 (L. c. pag. 42). Men dette sidste er det samme, som vi møter i 

 vort eget land, hvor den brachycephale kysttype utgjør Norges 

 ældste befolkning, medens i de senere archæologiske perioder 

 den dolichocephale overvegt tiltar (Christiania Vid. Selsk. Skr. 

 1895, Nr. 6, pag. 61), og Arro sier, at »alle vore sent befolkede 

 dale næsten utelukkende indeholder dolichocephaler« (L. c. pag. 62). 



Hvor langt den archæologiske typologi og kronologi er istand 



30 



