466 p. A. OYEN [1914 



til at føre med nogenlunde sikkerhet, derom kan der jo være 

 delte meninger. Nogle antar, man kan gaa temmelig langt, andre 

 er mere reserverte, — Bjørlykke uttaler i sin » Lærebok i geo 

 logi', 1910, ganske liketil: » først fra broncealderens dager kan 

 tidslængderne med nogen større grad av sikkerhet bestemmes og 

 betegnes i aaretal« (pag. 227). Montelius og med ham en række 

 svenske forskere, saavel archæologer som geologer, har jo gaat 

 langt videre. Naar vi imidlertid ser, hvilken usikkerhet der 

 hefter ved selv den relative bestemmelse, naar vi kommer et 

 stykke tilbake i tiden (Obermaier: Quaternary human remains 

 in central Europe, 1907, og Penck: Das Alter des Menschen- 

 geschlechtes, 1908), saa maner det ialfald til meget stor forsig 

 tighet. Vi streifer jo forresten her nok et andet problem, nemlig 

 den geologiske tidsregning i det hele tat. 



Montelius opslillet allerede for over lirti aar siden følgende. 

 mere generelle inddeling af Sveriges fortid i tilknytning til den 

 almindelig europæiske (Sveriges Forntid. Text. I. Stenåldern, 1874): 



I. Aldre stenålder, »den oslipade flintans ålder« (pag. 31) 



1. Mammut tiden 



2. Ren tiden 



3. Kjokkenmoddingarnas tid ipag. 37). 



II. Yngre stenålder, »den slipade flintans ålder« (pag. 46) 



1. Gånggrift-tid (pag. 111) 



2. Stendos tid 



3. Hållkist-tid (pag. 118). 



Disse tre sidstnævnte synes ifølge beskrivelsen at gaa fuld- 

 fuldstændig over i hverandre (pag. 118); hermed staar det vel 

 ogsaa i sammenhæng, at de to første af dem senere simpelthen 

 har maattet bytte plads. Men under den form møter vi saa 

 systemet, helt og holdent med nøiagtig tidsregning helt tilbake 

 til >kjøkkenmøddingtidens vedtat saavel fra archæologisk syns 

 punkt (Upplands Fornminnesforenings Tidsskrift, H. XXIX, 1913, 

 pag. 87) som fra geologisk (Geol. Forn. Forh. Stockholm, B. 33, 

 1911, pag. 544), paa hvilket sidste sted det imidlertid viser sig, 

 al der ikke er saa ganske liten forskjel paa den svenske og 

 danske opfatning med hensyn til tidslængderne, ja forskjellen er 

 saavidt stor, at naar vi kommer tilbake til »kjøkkenmøddinger- 

 nes tid«, saa er den danske beregning af tiden kun halvparten 

 af den svenske, 2200—4000 f. Kr. mot 4500—8000 f. Kr. Nu, 

 forskjellen er ikke saa stor for de nyere afsnits vedkommende; 

 men man er ialfald i sin gode ret ved al indta et temmelig 

 reservert standpunkt. 



Om vi nu for et øieblik foretar en flugt med Montelius og 

 Almgren gjennem en del af den archæologiske tid: — Ifølge 

 Montelius har man fra de saakaldte »gånggrifler« eller jette- 



