Nr. 6] KVARTÆR-STUDIER I TRONDHJEMSFELTET 467 



stuer eii hel række midlere former, der fører over lil stend øserne, 

 de saakaldte dolmen (Montelius: La Suéde préhistorique, 1874, 

 pag. 29 — 32), og Almgren har utviklet, hvorledes gånggrifternes tid 

 karakteriseres ved forekomsten af den » arktiske formtj^pe sam 

 tidig med kobberalderens former (Almgren : Sveriges folk i forn 

 tiden — Nystrom: Sveriges Rike 1899). Gaar man saa ut fra 

 den af Montelius og Almgren utviklede kronologi, faar man, 

 at denne brj^tningstid mellem to ulike kulturer falder omkring 

 et par tusen aar før vor tidsregning. Jettestuernes og Stenkjær- 

 dyngens «arktiske < kulturtrin skulde vi altsaa søke med et rundt 

 tal for omkring 4000 aar siden. Dette synes ialfald for øieblik 

 ket at være den grense, hvortil den nordiske archæologi formaar 

 at føre en absolut kronologi tilbake. Forut derfor ligger imid 

 lertid et langt tidsrum, der ogsaa i vort land har efterlatt sig 

 talrike minder om menneskets tidligere optræden, og her kan 

 for øieblikket kun den geologiske, relative, tidsbestemmelse 

 med noget held anvendes. 



Men det tør nok være, især naar vi ser hen til uoverens- 

 stemmelsen mellem den svenske og danske tidsregning, at den 

 geologiske betraktningsmaate bør indtræ til erstatning for den 

 archæologiske allerede paa et vor tid nærmere liggende tidspunkt 

 end det ovenfor angivne. Vi maa foreløbig la os nøie med at 

 betrakte kjøkkenmøddingtiden som i det store og hele sammen- 

 faldende med Tapes-nineauets tid uten videre at spørre om dettes 

 absolute alder. Det er til denne gruppe paa vort Vestland, at 

 her >fra en hel række lokaliteter har hr. Nummedal indsendt 

 fund fra stenalderen som resultat av sit arbeide, og av ganske 

 overordentlig betydning er det, at en del av disse fund med 

 sikkerhet kan henføres til den ældre nordiske stenalder, skal- 

 dyngernes tid; fund fra denne tidligste periode i vor oldtid har 

 hittil været meget sparsomme paa Vestlandet i det hele lat og 

 paa Søndmør ganske ukjendt indtil hr. Nummedals sidste opda 

 gelser« (Bergens museums aarsberetning for 1911, Bergen 1912, 

 pag. 81 — 82). Derefter faar vi, *at dysserne ere den ældste form, 

 at jættestuerne vise stengravenes høieste udvikling, og at kisterne 

 og de med dem beslægtede enkeltgrave tilhøre slutningen af 

 stenalderen og føre umiddelbart over i den paafølgende periode « 

 (Sophus Muller: Vor Oldtid, 1897, pag. 119). Her har vi saa: 



Broncealderen 1700 (1200) f^ Kr.— 500 (400) f. Kr. 



Før-romersk tid 500 (400) f. Kr.— Kr. fødsel 



Romersk jernalder Kr. fødsel — 400 e. Kr. 



Folkevandringstiden . 400 e. Kr.— 800 e. Kr. 



Vikingetiden 800 e. Kr.— 1050 e. Kr. 



Denne sidste gruppe betegnes ogsaa som den yngre jernalder 

 i motsætning til de tre foregaaende grupper, der sammen utgjør 



