470 P. A. ØYEN [1914 



niuseum i Vexiø (Goteborgs kungl. Vet-, och Vill. Samhålles Hand 

 Ungar, F. 4, H. 13, 1910, pag. '47). 



Helland skiltede sig i sin interessante fremstilling af »01d- 

 fnndene og Norges folkemængde i forhistoriske tider* (1908) til 

 den danske ved Sophus Muller representerede anskuelse med 

 hensyn til de archæologiske tidsafsnits længde. Det vilde falde 

 for langl ved nærværende anledning at gaa nærmere ind paa 

 denne originale og helt mot vor egen tid førende utvikling. For 

 at følge denne bør man studere Hellands egen fremstilling. Men 

 vi skal her kun fæste opmerksomheten paa den vedføiede kurve 

 for folketallets vækst< , hvor vi ser, at der fra et grafisk sj-ns- 

 punkt ingen hindring stiller sig i veien for at anta vort land 

 med et meget beskedenl antal indvaanere befolket temmelig langt 

 tilbake i tiden. Del synes derfor at være paa et forholdsvis sent 

 tidspunkt, al menneskene under sine vandringer har fundet frem 

 til vort omraade, eller kanske rettere, inden dette at ha efterlatt 

 sig synlige spor af sin mere omflakkende tilværelse eller mere 

 faste bosidden. 



Naar Holmsen sier, at Hansen har fundet at niaalte fra 

 falde sin kjølige subglaciale periode saavel som sin atlantiske 

 periode, og dermed formodentlig ogsaa sin ide om at de arkæo- 

 logiske fund i seleslrøkene skulde antyde en bosætning i disse 

 strøk mens endnu Storbræen dæmte op sjøerne« (Norges geol. 

 unders., Nr. 73, 1915, pag. 136), saa gir del en mistanke om, at 

 Holmsen ikke er hell orienleret med hensyn til Hansens senere 

 ideutvikling, saaledes som den fremgaar af senere arbeider; hvor 

 netop den subglaciale* tid som »atpaaislid« spiller en frem- 

 Irædende rolle (cfr. Kristiania Vid.-Selsk. Skr. I. Mathm. naturvid. 

 Kl. 1913, No. 2, pag. 80, 81, 85, 86, 153). Resultatet med hensyn 

 til de archæologiske forhold faar vi i følgende: » Antropologisk 

 faar.vi en mere tilfredsstillende forklaring for at Vestlandets 

 kyststrøk har en saa ulpræget mere kortskallet befolkning end 

 Østlandet. Her øst blev nemlig den ældre Nøslvet-rase helt feiet 

 væk av ra-bræen, og landet kan ihverlfald bare ha blil svakt 

 besal igjen før de langskallede jordbrukende germaner indvan 

 drede. Hovedmomentet i min forklaring fra for 20 aar siden av 

 de antropologiske grænser i Norge, den al en kortskallet urbe- 

 lolkning bare paa Vestlandet overlevet en svak skandinavisk istid 



faar paa ny sin gyldighet Det var bare paa Vestlandet 



(og senere nordenfor^i al del ældre folkefærd kunde fortsætte 

 etnologisk selvstændig sin baltarktiske kultur fra atpaaistidens 

 køkkenmødding — Nøslvet trin frem til arktisk* selv efter den 

 yngre neoliliske, germanske indvandring med jordbrukskultur 



var kommet. Denne fandt Østlandet og de bedste jord 



l)ruksbygder ihverlfald relativt langl svakere besat av del ældre 



