472 p. A. ØYEN [1914 



end ikke den hele. Hansen blev slaaende ved kronologien: 3000 

 aar for »subglacial« atpaaistid, 2000 aar den paafølgende hæv 

 ningstid og 2000 aar for det konstante nutidsniveau, eller som 

 han ogsaa uttrykker det med hensyn til atpaaistiden, at denne 

 falder altsaa vor tid saa nær, at vi for de gamle kulturlands 

 vedkommende allerede da befinder os i historisk tid« (Naturen, 

 december 1915, pag. 379). 



Efter hvad vi nu har lært, vil det falde naturlig at afslulte 

 med en kort utsikt over 



Geologisk tidsregning. 



LucRETius nearly 2,000 years ago — would dale the 



birth time of the world from the time when poets first sang 

 upon the earth« (Joly: The Birth Time of the World, 1915, 

 pag. 1 — 2). Ved det netop i de anførte ord fremhævede problem 

 maa man straks gi Walther ret, naar han sier: so klafft ein 

 Abgrund zwischen dem, was der Laie von der Geologie erwarlet, 

 und dem, was sie leistet, und unter dem dadurch enstandenen 

 Vorurteil hat die Geologie vielfach zu leiden (Sammlung Natur 

 wissenschaftlich-Pådagogischer Abhandlungen, Leipzig 1915, B. 

 III, H. 5, pag. 31). Thi spørsmaalet om jordens alder og de 

 forskjellige geologiske begivenheters tidsafstand fra vor egen tid 

 hører jo til de hyppigste spørsmaal, en geolog faar fra utenfor 

 staaende. Samtidig er det ogsaa egnet til at vække forundring, 

 at der i virkeligheten gives ret mange geologer, for hvem det 

 absolute tidsspørsmaal indtar en temmelig fremtrædende plads. 



Bateman skrev om »The Physical Aspect of Time< (Mem. 

 and Proceed. Manchester Lit. & Phil. Soc. 1909--191O, Vol. 54, 

 P. III, Nr. XIV), idet han skilte skarpt mellem psychological 

 lime< og physical time« (L. c. pag. 1), men hans slutning er 

 ganske karakteristisk: >it is dangerous to specuiate and so I 

 shall leave the subject« (L. c. pag. 13). Men denne tendens til 

 at stoppe op like over for tidsspørsmaalet ytrer sig ogsaa paa 

 andre omraader. Det er muligens ganske karakteristisk tor det 

 archæologiske ræsonnement, naar vi hos Steinmann (Die Eiszeit 

 und der vorgeschichtliche Mensch, 1910, pag. 87) finder denne 

 forsker, efter at ha opregnet endel grenseverdier for de geologisk 

 archæologiske tidsrum, uttale: »zwischen diesen Extremen moge 

 der Leser wåhlen % som om det ikke skulde være forskerens 

 opgave at fastsatte tidstallene, om det overhodet kan gjøres. I 

 et hvert fald maa læseren af en populær fremstilling være fri 

 tat derfor. 



Lord Kelvin gjorde »The age of the Earth as an abode lit- 



