476 p. A. øYKN [1914 



ruckweise anzunehmen (L. c. pag. 31), eller om dass ein be 

 (ieutendes plotzliches Emporheben des Meeresgrundes staltgefun 

 den habe« (L. c. pag. 33), eller ved omtalen af skuringsstriper i 

 samme stil: eben jene zarten Zeichen der P2iszeit malmen uns, 

 nicht schwindelnde Zeitråume, sondern hochstens wenige Jahr- 

 tausende seil ihrem Ende vertlossen anzunehmen iL. c. pag. 27). 

 Men det er dog en vis tilfredsstillelse ved hin anledning at linde 

 følgende afslulningsord: >wir wiirden damit zu dem Schlusse 

 gelangen, dasz wir uns gegenwårtig in dem Bliithealter der Erde 

 befinden, auf der hochsten Stufe ihrer Entwicklung, der dann 

 rascher oder langsamer die lelzten Zeiten følgen werden, fur 

 deren Dauer wir noch weniger siehere Zahlen anzugeben im 

 Stande sind, als fiir ihre Vergangenheit [L. c. pag. 43). (3g det 

 er jo igrunden ganske interessant at sammenlikne med denne 

 uttalelse følgende af Jaumann, i hans > Modern Ideas on Ihe 

 End of the World «, nøiagtig en menneskealder senere: The 

 radiation from the sun being stable, the intellectual and physi 

 cal evolution of humauitj^ will be able for an immeasurable 

 time to mount to heights surpassing, perhaps, anything the imagi- 

 nation is capable of conceiving. Th us, as a result of the devel 

 opment of the differential theories, a new and unsought conlri 

 bution to cosmology of high and moral value has been obtained< 

 (Smithsonian Report for 1913 (1914), pag. 221). Og det mangler 

 i den nyere tid ikke paa uttalelser i liknende retning fra kvar 

 tærgeologisk side. Saaledes sier den amerikanske geolog T. (). 

 Chamberlin i sin ved et vidt utsyn karakteriserte afhandling 

 »The future habitability of the f^arth *^ : Even more poinledly Ihan 

 the epochs of aridity previously cited do these early epochs of 

 glaciation seem irreconcilable with the old view of a hot earth, 

 universally wrapped in a vaporous mantle in early times. They 

 favør, if they do not force, the alternative view that the ancienl 

 climates were marked much as the more modern ønes have been 

 by periodic and local oscillations and intensifications, and Ihat life 

 was able to survive all of these in søme part of the globe, if 

 not in most parts. This warrants the hope, if nøl the ))elief, 

 that life may survive similar oscillations and intensilications 

 again and again in the future as in the past'^ (Smithsonian Ke 

 port før 1910, pag. 382). Og videre sier den samme forsker: 

 »The geologic analøgies give fair ground for anticipathig condi 

 tions congenial to Hfe for millions or lens øf millions of years 

 lo come, nøt to urge the even greater possibilities* (L. c. pag. 388). 

 Efter disse mere almindelige betraktninger skulde vi saa gaa 

 over til de mere specielle tilfælder, men da melder sig øieblik 

 kelig aarsaksforhøldet med hensyn til den for kvartærtiden saa 

 karakteristiske istid eller kanske rettere istider. 



