488 p. A. ØYEN [1914 



lusindaar i den postglaciale tidsfølge. Kartet passer i ethvertfald 

 ikke paa vort lands kvartærgeologiske forhold. Dette springer 

 om mulig endnu mere i øinene, naar vi betrakter den tabel eller 

 det skema, som Sandegren gir af »Den senkvartåra tidens indel 

 ning och långd« (Sveriges geol. unders., Ser. C a, No. 12, 1915, 

 tavle 4). Vi skal ikke her hefte os ved, at Sandegren lar den 

 subatlantiske tid gaa tilbake til kun et femhundredaar f. Chr., 

 da jeg paa et andet sted i nærværende afhandling har gjort 

 anmerkning til en saadan tidsregning, for saavidt det gjelder vort 

 land, heller ikke skal vi hefte os ved >subboreal tid<, dens 

 stratigrafiske stilling og kronologiske betydning i Sanoegrens 

 skema, da jeg paa andet sted, likeledes i nærværende afhand- 

 ling, har git en utredning af begrepet »den subboreale tid«, for 

 saavidt det gjelder vort land, og forsaavidt det gjelder norske 

 forskeres oprindelige bruk og betegnelser. Men derimot skal jeg 

 henlede opmerksomheten paa, at Sandegren sætter grensen mel 

 lem atlantisk og boreal tid ca. 6500 aar før nutiden, og grensen 

 mellem » boreal tid« og ))Yoldia-iid«, om end noget ubestemt saa 

 dog ca. 9000 aar før nutiden. Anvender vi dette paa forholdene 

 inden vort omraade, eller med andre, paa forholdene i vort eget 

 land, saa faar vi et tidsrum af 3500 aar for afsætningen af 

 Madra-niveaiiets, Pholas-niveauets og Littorina-niveauets terrasser, 

 med den i disse forekommende meget skiftende og vekslende 

 fauna, og endda har vi tilbake Portlandia-nioeauets utstrakte og 

 mægtige terrasser med den talrike ishavsfauna, for hvilke higen 

 plads blir tilbake i det ellers temmelig utfyldte tidsrum. Mijtilus- 

 niveaiiets karakteristiske afsætninger blir ogsaa uten kronologisk 

 plads. Thi den bræutvikling, som vi i vort land kunde sammen 

 stille med isdækkets bipartition, maa, som jeg i det foregaaende 

 har utviklet, senest ha fundet sted under Romerik-trinnets yngste 

 afdeling eller Mytilus-niveauets ældste. Som vi ovenfor saa, falder 

 imidlertid ifølge Sandegren bipartilionen 7700 aar før nutiden, 

 paa en tid da allerede, ifølge sammes skema, omtrent tredjedelen 

 af den boreale tid er forløpet. Vi ser hvilken selvmotsigelse det 

 hele ræsonnement fører til, og der skal vistnok ikke saa særdeles 

 stor omtanke til for at forutsi, at dette spekulative, kronologiske 

 forsøk vil gaa samme vei som i sin tid den Sefstromske rulle 

 stensflom. Igrunden hadde det ikke faldt mig ind at ofre saa 

 mange ord paa dette, var det ikke af den grund, at der i den 

 senere tid har vist sig en tendens til, at den samme tankegang 

 ogsaa skulde snike sig ind i norsk kvartærgeologisk forskning. 

 Vi burde lære af historien, naar vi vet, at i sin tid flomtheorien « 

 var istand til omtrent med en menneskealder at forsinke den 

 ved Esmark begyndte rationelle utvikling i vor istidsforskning. 

 Ikke desto mindre linder vi Rekstad ganske nylig offentlig 



