490 P^A. ØYEN [1914 



lalte store materiale vil komme til al ha nogen særdeles stor 

 eller »utomordentlig betydelse<^ (L. c. pag. 19) for utviklingen af 

 den internalionale kvartærgeologi. Vi har saaledes f. eks. hal 

 anledning til at erfare Ragundatraktens postglaciala utvecklings 

 historia enligt den subfossila florans vittnesb6rd« (Sveriges geol. 

 unders. Ser. Ca, Nr. 12, 1915), men det generelle resultat a f 

 disse undersøkelser (cfr. L. c. pag. 37) vil ifølge den i nærvæ- 

 rende afhandling tidligere givne fremstilling ikke gi anledning 

 til nogen videre bemerkninger. Og der synes idetmindste ikke 

 endnu at være kommet noget omslag i den svenske opfatning 

 af disse forhold; thi selv ved aarets utgang finder vi, grundet 

 paa undersøkelser netop sidste sommer, 1915, i Uppland, offent 

 liggjort en afhandling af Anrick i samme retning (Geol. Forn. 

 Forh. Stockholm, B. 37, December 1915, pag. 688 flg., og paa 

 titelbladets fot staar endog aarstallet 1916), ja vi belæres endog 

 her om, at »genom lermatningar mellan dessa vallar har bekråf- 

 lals, att de åro årsmoråner« (L. c. pag. 689), uten at vi dog faar 

 høre, paa hvilken maate beviset er ført, og selve resultatet er 

 ogsaa af den arl, at det for mig personlig, med den erfaring jeg 

 har høstet under mit fem og tyve aarige arbeide med vort lands 

 bræer, fra høifjeldets til lavlandets, og under mit mere end tyve 

 aarige arbeide som Norges representant i Commission Interna- 

 tionale des Glaciers, falder fuldstændig sammen. Det er nemlig 

 meget vanskelig, ja ofte umulig at fastsætte aarsmorænernes 

 kronologi, selv ved vore forholdsvis smaa nutidsbræer, selv om 

 vi har flere aars eksakte maalinger som støtte og utgangspunkt 

 for sammenlikningen. Og den af Anrick vedføiede kartskisse 

 (L. c. lafl. 14) er ikke netop egnet til at indgyde tillid til den 

 benyttede fremgangsmaates skikkethet for opnaaelsen af et sik- 

 kert resultat. 



Det har ikke vært mig mulig med sikkerhet at erfare, om 

 det er noget mere end en rent personlig opfatning, der ligger til 

 grund, naar Sofie Petersen i et refererende foredrag om geologi 

 ske tidsbestemmelser uttaler: »nogel af det fineste paa den geo 

 logiske tidsberegnings omraade er vel nok De Geers undersøgelser 

 over »hvarfvig« ler« (Meddel, fra Dansk geol. forening, B. 3, Nr. 

 16, 1910, pag. 486). Men det har forekommet mig, at den dan 

 ske geologiske litteratur ikke har frembudt saa særdeles meget 

 hverken af direkte eller indirekte sløtlepunkter for De Geers 

 kronologiske belraktningsmaate. Noget anderledes i Finland, 

 hvor ogsaa hittil den direkte støtte imidlertid synes at ha mang 

 let, men indirekte maa man medgi, at det ikke er uten betyd 

 ning, at Sederholm ullaler sig meget begeistret over De Geers 

 kronologiske arbeider: Hans metod har som forebild en betyd- 

 else vida utofver del direkla resultatet, såsom innebårande en 



