Nr. 6) KVARTÆR-STUDIER I TRONDH.IEMSFELTET 493 



frembyr den foreliggende opgave ofte visse træk, der synes at 

 nødvendiggjøre opblussen af et geni, der for geologien kan bli, 

 hvad Kkpler og Newton i sin lid var for astronomien. Og det 

 kan vi være forvisset om, at naar tiden dertil er inde, vil el 

 saadant geni dnkke op i kraft af den vise og planlagte verdens 

 styrelses egen konkrete viljesytring. 



Ventetiden kan for mange synes lang, men hvad Livermork 

 uttalte, da han 1S§97 i American Academy of Arts and 

 Sciences fremla sine > Suggestions for the Development of the 

 Arts and Sciences «, turde finde en vid anvendelse langt utover: 

 > Societies like ours can exercise some influence in a quiet way to 

 encourage co-operation. Our meetings also have more immediate 

 advantages. The chief object in reading papers here is not to 

 instrucl the audience, but lo lay before the society the lines of 

 the authors work. Some suggestions may be brought out in the 

 general discussion, but far more useful ones in personal con ver 

 sation. Hence it is only at the social meetings that the full 

 benefit can be expected< (Proceed. American Acad. Arts and 

 Sciences, Vol. 33, No. 3, pag. 42). 



De ord, som Davis uttaler i sin Mans Limitations«, turde 

 finde en anvendelse der gaar lan^t ut over et enkelt eller nogle 

 enkelte tilfælde: Among the infinite variety of phenomena \ve 

 never succeed in meeting and observing more than the most 

 infinitesimal part, and there is every reason lo believe that there 

 is an infinitely greater portion that is entirely bej^ond the reach 

 of what are called the five senses« (Trans. Meriden Scientific 

 Association, Vol. VIII, 1897—98, pag. 34). Men dette bør ikke la 

 den arbeidende forsker henfalde i skepticisme, men tvertimol 

 anspore til nyt, energisk arbeide for at overvinde vanskeligheterne, 

 og efterhaanden, som de tilbyr sig eller findes, ta ny hjelpemidler 

 og muligheter i sin tjeneste. Det er ikke noget opmuntrende 

 billede, der fremrulles i den skepticisme og de fortvilede for 

 klaringsforsøk, som desværre altfor ofte spores i den store flom 

 af kvartærgeologisk litteratur, som nutiden frembringer. Desto 

 kraftigere virker imidlertid den opmuntring, som ligger i virkelige 

 fremskridtsarbeider, og desto inderligere er den glæde, man føler 

 ved en livskraftig tankes tilsynekomst. 



Førend jeg slutter, vil jeg ut av den senere tids store flom 

 af kvartærgeologiske arbeider faa fremhæve tre saadanne, der 

 viser, at vi saa langt fra har nogen grund til at se fremtiden 

 skeptisk imøte, at vi tvertimot med glæde kan opta kampen og 

 arbeidet. 



Først vil jeg nævne James Geikies sidste, større arbeide The 

 Antiquily of Man in Europe« (Edinburgh 1914), fordi det brin- 

 ger en sammenfatning af denne afdøde forskers arbeide paa det 



