F. WAHLGREN. TVÅ FOR SKAND. FAUNA NYA DJURARTER. 77 



Två för Skandinaviens Fauna nya djurarter. 

 Af F. Wahlgren. 



[Meddeladt den 10 Februari 1864.] 



Vespertilio Bechsteini Leisl. igenkännes derpå, att örat, 

 som har 9 — 10 tvärfållor, räcker, nedtryckt, med omkring \ af 

 sin längd framom nosspetsen; örlocket, af halfva örats längd, är 

 smalt och i utkanten svagt lieformigt böjdt; på midten af svans- 

 flyghudens fria rand finnes en liten vårtlik flik, utmärkande spet- 

 sen af sporrbenet; flyghuden fastvuxen till roten af bakfotens 

 tår. *) 



Ett exemplar af denna art fångades lefvande i ett ihåligt 

 trä sistl. September i närheten af Tjörnarpssjön, ^ mil från Sös- 

 dala jeruvägsstation. Marken är der mycket kuperad, nästan 

 bergig, bevuxen med gammal ek- och bokskog, och ligger ungefär 

 400 fot öfver hafvet. Oaktadt noggranna efterspaningar, kunde 

 jag icke erhålla mer än detta individet (q?). 



I allt träffar den in med beskrifningen på Vespert. Bech- 

 steinihos Blasius, »Wirbelthiere Deutschlands,» utom hvad öronens 

 relativa längd beträffar. Lyckan ville emedlertid, att bland den 

 samling af medel-europeiska flädermöss, hvilken Prof. Nilsson 

 förärat till Lunds Museum, äfven fanns en Vespertilio Bechsteini 

 från Braunschweig (sålunda troligtvis bestämd af Blasius sjelf); 

 och vid jemförelse befinnes, att hos båda räcker örat endast med 

 ungefär J af sin längd framom nosspetsen. 



Ardea nycticorax L. **) En ung hona sköts sistl. höst vid 

 Silfåkra af Löjtnant MÖRCK och skänktes till Lunds Museum. 



*) Härigenom skiljes den mest i ögonen fallande från Vespert. Myotis Bechst., 



hos hvilken flyghnden endast räcker till midten af fotsulan. 

 **) Artkännemärket är (eft. Keyserling & Blasius): »Schwanz 12-federig; der 

 Oberkiefer in der Endhälfte stark gebogen; Kiel gerade; die Innerzehe etwas 

 kürzer als die äussere, die nackte Stelle des Schienbeins nicht so lang als ^ des 

 Laufs; die 2:te bis 4:te Schwinge deutlich verengt; Schwingen und Bürzel 

 grau; bei den Alten drei schmale verlängerte Kopffedern; Kopf und Rücken 

 metallglänzend schwarz; Hals und Unterseite weiss; die Jungen unten gefleckt , 

 oben heller getropft.» 



Öfvers. af K. Yct.-Akad. Förh., 1864. N:o 2. 



