GALV. INDUKTIONSSTRÖMMARS VÄRMEUTVECKLING. 81 



tråd var upplindacl, sattes i förbindelse med den galvaniska sta- 

 peln. Strömmen af bröts och slöts med tillhjelp af ett blixthjul, 

 hvilket medelst en vef kringvreds med handen. Blixthjulet hade 

 50 kuggar, så att strömmen för hvarje helt hvarf, som blixthjulet 

 vreds omkring, slöts och öppnades tillsammans 100 gånger me- 

 delst en på sidan om hjulet anbringad släpfjäder. Inuti den nämnda 

 induktionsrullen insattes en annan trådrulle, hvilken hade en så 

 stor yttre diameter, att den rätt och jemnt kunde inskjutas i den 

 förra. Andarne på den sednare induktionstråden kunde efter be- 

 hag förbindas antingen med dynamometern eller med tvänne nära 

 hvarandra stående messingsståndare, mellan hvilka en tunn pla- 

 tinatråd var utspänd, genom hvilken induktionsströmmen kunde 

 passera. För uppmätning af den genom induktionsströmmen i 

 platinatråden förorsakade uppvärmningen, uppsattes på denna en 

 liten thermoelektrisk stapel, från hvilken tvänne koppartrådar 

 ledde den thermoelektriska strömmen till en, på passande afstånd 

 uppställd, magnetometer — samma instrument, som vid föregående 

 undersökningar af mig blifvit begagnadt. Utslagen på magneto- 

 metern aflästes på öfligt sätt med tub och skala. Den thermo- 

 elektriska stapeln var vid några försöksserier densamma, som jag 

 förut ' begagnat vid undersökningen om värmeutvecklingen vid fa- 

 sta kroppars volumförändring, *) och vid andra försök användes 

 en dylik stapel af något förändrad konstruktion. Ofver platina- 

 tråden och stapeln ställdes en glasklocka för att skydda dem för 

 luftströmmar. 



4. För att genom induktionsströmmen åstadkomma en så 

 stark uppvärmning af platinatråden, att en mätbar thermoelektrisk 

 ström deraf förorsakades , måste blixthjulet kringvridas flera gånger. 

 Vid de försök, som anställdes för att utröna värmeutvecklingens 

 beroende af induktionsströmmens intensitet, kringvreds blixthjulet 

 med uniform hastighet ända till dess, att magnetnålen i magneto- 

 metern kom i hvila, och utslaget således blef konstant. Det var 

 detta konstanta utslag, som observerades. Det är af sig sjelft 



Öfversigt af Vet. Akad. Förh. 1861 sid. 119. 



