GALV. INDUKTIONSSTRÖMMARS VÄRMEUTVECKLING. b» 



moment mi och ni. De föregående observationerna bevisa nu, 

 att det af induktionsströmmarne producerade värmet för dessa 

 fall är proportionelt med m-fi-dt och n^fi-åt. Men häraf följer 

 icke obetingadt, att samma lag gäller, om den inducerande ström- 

 mens intensitet förblifver oförändrad, men tiden för denna ströms 

 stigande och fallande förändras. För att undersöka detta, förfors 

 på följande sätt: 



c) På blixthjulet tillsattes en ny fjäder, hvilken slöt en 

 biledning i det ögonblick, som stapeln vid strömmens öppnande 

 genom den andra fjädern frånskiljdes. Den vid stapelns öppnande 

 i induktionsrullen uppkommande extraströmmen fick derigenom 

 tillfälle att verka och åstadkom på detta sätt, att den induce- 

 rande strömmens aftagande vid öppnandet gick betydligt lång- 

 sammare, än om ingen biledning var infogad. Genom denna till- 

 ställning förorsakades naturligtvis ingen förändring i den induk- 

 tionsström, som uppstod vid stapelns slutande. För att slutligen 

 äfven förändra tiden för denna induktionsström, var från början 

 i den inducerande strömbanan en extra induktionsrulle insatt, och 

 i dennna inlades en mjuk jerncy linder. Genom dennas inverkan 

 på den inducerande strömmen blef stigningen vid dess slutande 

 långsammare. Denna induktionsrulle var så långt aflägsnad från den 

 rulle, i hvilken den induktionsström bildades, hvars värme skulle 

 uppmätas, att någon inverkan emellan dem icke ägde rum. På 

 det att den producerade värmemängden icke skulle blifva allt för 

 liten, borttogs för detta fall biledningen. Den inducerande ström- 

 styrkan var i det närmaste konstant vid de tre försöken. 



Utan bileduing och elektiomagnet. 



namomeLern. 



V; 



ärmeutslagen. 



74,0 





110,0 



71,0 





115,0 



75,0 





110,0 



72,0 





105,0 



70,0 



Med. 



110,0 



71,0 







Öfvers. af K. Vet. AJcad. Forh. Arg. 21. N:o 2. 



