GALV. INDUKTIONSSTUÖMMAKS VÄKMEUTVECKLING. 105 



Induktionsströmmens värmeutveckling befanns vara: 

 27,0i 



, före försöken 

 29,0\ 



29,0/ ft . 



30,0J Gfter d: ° 



M^d7^8,75. 



Om värmeutvecklingen i de 10 föregående försöken beräk- 

 nas för det fall, att stapelns strömstyrka förblifvit konstant och 

 oförändrad (= medium 140,6), så erhållas följande tal: 



N:o 1 



, . . . 190,1 



N:o 2 



. . . . 180,0 



N:o 3 



. . . . 193,6 



N:o 4 



. . . . 185,2 



N:o 5 



. . . . 184,8 



N:o 6 , 



. . . . 171,1 



N:o 7 



. . . . 188,6 



N:o 8 



. . . . 176,5 



N:o 9 



. . . . 187,1 



N:o 10 



, . . . 173,5 





Med. 188,84 





Med. 177,26. 



Det sannolika felet vid det första af dessa medier är ± 

 0,99 och vid det andra + 1,65. 



Skillnaden mellan dessa båda media, 11,58, utmärker den 

 förminskning i värmeproduktion i hufvudströmmen, som uppkom- 

 mer derigenom, att denna inducerar en ström i en annan ledare. 

 Detta tal, 11,58, äfvensom det, 28,75, hvilket erhölls för induk- 

 tionsströmmen, representera dock endast värmeutvecklingen i 

 platinatråden, men gifva icke något begrepp om värmeutvecklin- 

 gen i de båda ledningsbanornas öfriga delar. Man kan således 

 icke direkt jemnföra dessa tal med hvarandra för att se, om i 

 det hela någon värmeutveckling förorsakas af den galvaniska in- 

 duktionen af detta slag. Men nu är för en och samma ström 

 värmeutvecklingen proportionel med det galvaniska ledningsmot- 

 ståndet, hvilket gäller- icke allenast för metalliska ledare, utan 

 äfven för vätskor. Om man således multiplicerar 28,75 med in- 

 duktionsbanans ledningsmotstånd, och 11,58 med motståndet i 

 hufvudströmmen, så utmärka de erhållna produkterna, den första 

 hela värmeproduktionen i induktionsströmmens bana, och den se- 



Öfvers. af K. Vet.-Alcad. Förh. Arg. 21. N:o 2. 3 



